﻿140 
  

  

  livet 
  i 
  Store 
  Kalven 
  og 
  ude 
  i 
  Bæltet 
  i 
  Søen 
  har 
  jeg 
  ikke 
  kunnet 
  finde. 
  Det 
  kan 
  i 
  

   al 
  Alm. 
  kun 
  siges, 
  at 
  det 
  er 
  rigest 
  i 
  Store 
  Kalven. 
  

  

  Planterne 
  i 
  disse 
  undersøiske 
  Engstrækninger 
  er 
  ingenlunde 
  lave; 
  Elodea 
  og 
  

   Tolypellopsis 
  naar 
  i 
  Bæltets 
  yderste 
  Del 
  ofte 
  en 
  Højde 
  af 
  over 
  lm; 
  de 
  staar 
  i 
  sluttede, 
  

   tætte 
  Bestande 
  lige 
  saa 
  tæt 
  som 
  Planterne 
  i 
  en 
  Græsmark. 
  Som 
  oftest 
  raader 
  plet- 
  

   vis 
  en 
  enkelt 
  Plante, 
  men 
  de 
  enkelte 
  Planter 
  grænser 
  pudeformet 
  tæt 
  til 
  hverandre. 
  

   Paa 
  Dage 
  i 
  meget 
  stille 
  Vejr 
  og 
  højt 
  Sollys 
  kan 
  man 
  iagttage 
  Vegetationen 
  paa 
  

  

  c. 
  5 
  — 
  6 
  m. 
  I 
  Store 
  Kal- 
  

   vens 
  yderste 
  Del 
  ser 
  

   man 
  da 
  ned 
  paa 
  store, 
  

   sammenhængende 
  Be- 
  

   voksninger 
  dels 
  af 
  Elo- 
  

   dea, 
  dels 
  af 
  Tolypel- 
  

   lopsis. 
  Bølgerne 
  maa 
  

   sikkert 
  ofte 
  sætte 
  Plan- 
  

   terne 
  i 
  svingende 
  Be- 
  

   vægelser. 
  Gennem 
  dette 
  

   sammenhængende 
  Ve- 
  

   getationstæppe 
  hryder 
  

   Balrachium- 
  og 
  Polamo- 
  

   gelon-Arter 
  op 
  til 
  Over- 
  

   fladen. 
  Naar 
  Vinteren 
  

   kommer, 
  synker 
  Vege- 
  

   tationen 
  ned 
  lige 
  ud 
  til 
  

   3 
  m, 
  Balrachium 
  og 
  Pola- 
  

   mogeton 
  ligger 
  som 
  brune 
  

   Kager 
  paa 
  Bunden, 
  To- 
  

   lypellopsis 
  synker 
  sam- 
  

   men 
  til 
  gulhvide 
  Trævler. 
  

   Udenfor 
  3 
  — 
  4 
  m 
  holder 
  

   Skovene 
  sig 
  imidlertid 
  

   friske 
  , 
  grønne 
  ; 
  dette 
  

   gælder 
  særlig 
  Elodea, 
  

   Ceratophyllum 
  , 
  Balra- 
  

   chium, 
  i 
  mindre 
  Grad 
  

   vistnok 
  Characeerne. 
  I 
  

   Decbr. 
  — 
  Jan. 
  trækker 
  den 
  aldeles 
  overvejende 
  Del 
  af 
  Dyrelivet 
  sig 
  ud 
  paa 
  Vegetationen 
  

   paa 
  dybere 
  Vand. 
  Over 
  de 
  henraadnende 
  Masser 
  inde 
  paa 
  3 
  m 
  bringer 
  Skraberen 
  i 
  

   Decbr. 
  — 
  Jan. 
  kun 
  et 
  stadigt 
  aftagende 
  Dyreliv 
  op 
  (Iagttagelser 
  i 
  Jan. 
  1917). 
  

  

  Bunden 
  ude 
  under 
  den 
  submerse 
  Vegetation 
  er 
  meget 
  forskellig 
  fra 
  den, 
  der 
  

   er 
  skildret 
  ude 
  over 
  de 
  vegetationslose 
  Gytjeflader. 
  Den 
  er 
  lysere 
  af 
  Farve 
  og 
  inde- 
  

   holder 
  store 
  Mængder 
  af 
  Kalk, 
  der 
  er 
  produceret 
  dels 
  af 
  Molluskerne 
  dels 
  af 
  Planterne 
  

   især 
  Characeer 
  og 
  Potamogeton. 
  Nedadtil 
  'gaar 
  disse 
  øverste, 
  hvidlige 
  Kalkaflejringer 
  

   iblandet 
  med 
  Materiale 
  fra 
  den 
  henraadnende 
  Vegetation 
  over 
  i 
  et 
  graaligt 
  Dynd, 
  

  

  Fig. 
  62. 
  Bundprove 
  fra 
  Store 
  Banken. 
  Dybde 
  7 
  m. 
  De 
  ægformede 
  

   dels 
  glatte, 
  dels 
  spiralsnoede 
  Legemer 
  er 
  Characeesporer. 
  En 
  Del 
  

   Pisidium-Skallex 
  ; 
  nogle 
  Bhhynia-~Laiåg; 
  enkelte 
  Kalkror 
  (Characee- 
  

   belægninger 
  rimeligvis 
  af 
  Tolypellopsis) 
  ; 
  faa 
  Ostracodeskaller. 
  Svagt 
  

   forstørret. 
  Fot. 
  af 
  Docent 
  Stamm. 
  

  

  