﻿158 
  

  

  hvis 
  Øje 
  ikke 
  er 
  skærpet, 
  kan 
  aldeles 
  ikke 
  opdage 
  alle 
  disse 
  Dyr; 
  det 
  er 
  kun 
  under 
  

   Øvelsen, 
  at 
  man 
  kan 
  iagttage 
  dem 
  ude, 
  hvor 
  de 
  hører 
  hjemme. 
  

  

  Vandet, 
  hvori 
  denne 
  Fauna 
  lever, 
  er 
  rent 
  og 
  klart; 
  den 
  kraftige 
  Vegetation 
  sørger 
  

   for 
  rigelig 
  Ilt. 
  Temperaturen 
  naar 
  ikke 
  altfor 
  højt. 
  For 
  alle 
  Dyr, 
  der 
  til 
  deres 
  Re- 
  

   spiration 
  kan 
  tage 
  Ilten 
  fra 
  Vandet, 
  er 
  Respirationsforholdene 
  gode. 
  For 
  dem 
  deri- 
  

   mod, 
  der 
  skal 
  bruge 
  den 
  atmosphæriske 
  Luft, 
  er 
  de 
  paa 
  Grund 
  af 
  den 
  overliggende 
  

   Vandsøjles 
  Højde 
  i 
  alle 
  Maader 
  ugunstig. 
  Næsten 
  alle 
  de 
  til 
  Samfundet 
  hørende 
  

   Former 
  har 
  Hudrespiration: 
  enten 
  diffus 
  (Cyrnus, 
  Acenlropus) 
  eller 
  knyttet 
  til 
  særlige 
  

   Hudpartier: 
  Gæller, 
  Trachegæller 
  (Ephemerider, 
  Odonater, 
  Orertochilus-LaTver). 
  Lunge- 
  

   sneglene 
  anvender 
  deres 
  Lungehule 
  som 
  Vandlunge. 
  Meget 
  karakteristisk 
  er 
  det 
  at 
  

   se, 
  at 
  de 
  C/oé'on-Larver, 
  der 
  findes 
  herude, 
  har 
  færre 
  og 
  mindre 
  Tracheegælleblade 
  end 
  

   de, 
  der 
  lever 
  inde 
  i 
  mindre 
  Damme. 
  De 
  tilhører 
  hver 
  sin 
  Art: 
  i 
  Dammene 
  fortrinsvis 
  

   Cloeon 
  dipterum, 
  i 
  klare 
  Søer 
  og 
  rindende 
  Vand 
  Pseudocloeon 
  bifidum. 
  I 
  det 
  iltrige 
  

   Vand 
  reduceres 
  de 
  respirerende 
  Flader. 
  Dyr, 
  der 
  skal 
  bruge 
  atmosphærisk 
  Luft, 
  

   kan 
  herude 
  ikke 
  hente 
  den 
  i 
  Overfladen. 
  De 
  store 
  Vandkalve, 
  Vandkærer, 
  Vandtæger, 
  

   Argyroneta 
  mangler 
  i 
  hvert 
  Fald 
  om 
  Sommeren 
  alle 
  i 
  Samfundet. 
  Skal 
  atmosfærisk 
  

   Luft 
  anvendes, 
  maa 
  den 
  i 
  saa 
  Fald 
  skaffes 
  paa 
  særlig 
  Vis. 
  

  

  Iltforbruget 
  dækkes 
  da 
  af 
  Planterne. 
  Som 
  Larver 
  tager 
  Hæmonia 
  Luften 
  fra 
  

   Vandplanternes 
  Rødder 
  og 
  Rhizomer. 
  Som 
  Imago 
  har 
  Brocher 
  vist, 
  at 
  den 
  med 
  

   Følehornene 
  opsamler 
  Luftblærer 
  og 
  stryger 
  dem 
  ud 
  over 
  Legemet, 
  hvor 
  de 
  paa 
  

   Grund 
  af 
  Kitinens 
  særlige 
  Struktur 
  bliver 
  hængende. 
  Gennem 
  Spiraklerne 
  trækkes 
  

   denne 
  Luft 
  ind 
  i 
  Legemet. 
  Hvorledes 
  Platambus 
  Larven 
  bærer 
  sig 
  ad, 
  vides 
  ikke, 
  

   men 
  sikkert 
  er 
  det, 
  at 
  nærstaaende 
  Agabus-Larver 
  kan 
  leve 
  maanedsvis 
  under 
  Vand 
  

   ved 
  lav 
  Tp. 
  Der 
  staar 
  da 
  altid 
  i 
  Bagenden, 
  ragende 
  ud 
  af 
  Spiraklerne, 
  en 
  stor 
  

   Luftblære, 
  der 
  trækkes 
  ud 
  og 
  ind, 
  og 
  som 
  vistnok 
  ved 
  at 
  komme 
  i 
  Berøring 
  med 
  

   stærkt 
  iltrigt 
  Vand 
  bliver 
  respirabel 
  igen. 
  — 
  

  

  Den 
  sublitorale 
  Region. 
  

  

  (77,-S 
  til 
  20 
  m). 
  

  

  Den 
  sublitorale 
  Region, 
  der 
  begynder, 
  hvor 
  den 
  sluttede 
  Vegetation 
  hører 
  op, 
  

   indbefatter 
  altsaa 
  Skalaflejringerne 
  og 
  Brunjærnstensaflejringerne. 
  Faunistisk 
  set 
  frem- 
  

   byder 
  den 
  en 
  af 
  Søens 
  største 
  Besynderligheder. 
  En 
  nærmere 
  Undersøgelse 
  viser 
  

   nemlig, 
  at 
  den 
  aldeles 
  overvejende 
  Del 
  af 
  Litoralfaunaen 
  standser 
  aldeles 
  brat 
  ved 
  

   Vegetationens 
  Ydergrænser 
  og 
  gaar 
  ikke 
  ud 
  i 
  den 
  sublitorale 
  Region, 
  der, 
  idet 
  nye 
  

   Arter 
  ikke 
  kommer 
  til, 
  bliver 
  overordentlig 
  død. 
  

  

  Dyrelivet 
  repræsenteres 
  ganske 
  fortrinsvis 
  af 
  Unio 
  og 
  Anodonta, 
  Valvata 
  piscinalis, 
  

   Bithynia 
  tentaculata 
  og 
  Dreissensia 
  polymorpha 
  samt 
  Pisidierne. 
  Ud 
  i 
  den 
  gaar 
  end- 
  

   videre 
  mærkværdig 
  faa 
  Tubificider, 
  Piscicola 
  geometra, 
  Pallasiella 
  quadrispinosa, 
  Eury- 
  

   cercus 
  lamellatus, 
  maaske 
  enkelte 
  andre 
  Lynceider, 
  et 
  Par 
  Ostracoder, 
  SiaZis-Larven, 
  

   Larverne 
  til 
  Molanna 
  og 
  en 
  enkelt 
  Limnophilus. 
  Man 
  træffer 
  i 
  hvert 
  Fald 
  ude 
  paa 
  

   8 
  — 
  10 
  m 
  Rør, 
  der 
  meget 
  ligner 
  dem, 
  i 
  hvilke 
  man 
  inde 
  paa 
  c. 
  5 
  m 
  finder 
  L. 
  flavicornis. 
  

   Af 
  Ephemerider 
  maaske 
  Caenis. 
  Ligesom 
  Artsantallet 
  er 
  ringe, 
  saaledes 
  ogsaa 
  Individ- 
  

   antallet. 
  Udadtil 
  gaar 
  Zonen 
  jævnt 
  over 
  i 
  de 
  vegetationslose 
  Gytjeflader. 
  Er 
  disse 
  

  

  