﻿165 
  

  

  Fauna. 
  2. 
  Den 
  sublitorale-profunde 
  Fauna 
  og 
  3. 
  den 
  eurybathe 
  Fauna, 
  der 
  svarer 
  

   til 
  Schweizerforskeres 
  Gruppe: 
  de 
  profunde 
  eurytherme 
  Ubiquister. 
  

  

  Den 
  litorale-sublitorale 
  Fauna 
  inddeles 
  igen 
  i 
  det 
  rolige 
  Vands 
  og 
  i 
  Brændings- 
  

   kystens 
  Fauna. 
  

  

  Ekman's 
  Gruppe 
  1 
  danner 
  den 
  væsentligste 
  Del 
  af, 
  hvad 
  jeg 
  for 
  Furesøens 
  Ved- 
  

   kommende 
  har 
  kaldt 
  Dyrelivet 
  i 
  den 
  litorale 
  og 
  sublitorale 
  Region. 
  Den 
  gaar 
  i 
  Vattern 
  

   ud 
  til 
  ca. 
  40 
  — 
  50 
  m 
  nogle 
  Arter 
  gaar 
  endog 
  dybere. 
  At 
  optrykke 
  hele 
  Ekman's 
  Liste 
  

   over 
  de 
  herhenhørende 
  Arter, 
  vilde 
  formentlig 
  føre 
  for 
  vidt. 
  Det 
  er 
  nok 
  at 
  frem- 
  

   hæve, 
  at 
  der 
  dels 
  er 
  særdeles 
  mange 
  Arter 
  fælles, 
  dels 
  at 
  der 
  ikke 
  er 
  særlig 
  stor 
  

   Forskel 
  paa 
  de 
  Arter, 
  der 
  er 
  specifike 
  henholdsvis 
  for 
  Vattern 
  og 
  Furesø. 
  Kun 
  er 
  

   Furesøens 
  langt 
  større 
  Rigdom 
  paa 
  Insekter 
  iøjnefaldende; 
  dette 
  hænger 
  naturligvis 
  

   sammen 
  med 
  den 
  ringe 
  Dybde. 
  

  

  Ekman 
  gor 
  imidlertid 
  opmærksom 
  paa, 
  at 
  de 
  sublitorale 
  Arter 
  i 
  Vattern 
  ikke, 
  

   som 
  man 
  kunde 
  vente, 
  er 
  noje 
  knyttet 
  til 
  Vegetationen; 
  de 
  standser 
  ikke 
  der, 
  hvor 
  

   dennes 
  Ydergrænse 
  er. 
  Mange 
  af 
  dem 
  gaar 
  betydelig 
  nedenfor 
  Vegetationsgrænsen. 
  

   Heri 
  er 
  der, 
  som 
  det 
  fremgaar 
  af 
  det 
  foregaaende, 
  en 
  Hovedforskel 
  mellem 
  Vattern 
  

   og 
  Furesø. 
  

  

  Vatterns 
  sublitorale 
  Fauna 
  mangler 
  ikke 
  i 
  Furesø, 
  men 
  den 
  er 
  her 
  i 
  det 
  store 
  

   og 
  hele 
  paa 
  det 
  allernøjeste 
  knyttet 
  til 
  Vegetationen. 
  Dennes 
  Ophør 
  danner 
  

   den 
  naturlige 
  Grænse 
  udadtil 
  for 
  den 
  aldeles 
  overvejende 
  Del 
  af 
  hele 
  det 
  Dyreliv, 
  der 
  

   karakteriserer 
  den 
  submerse 
  Vegetation, 
  og 
  hvortil 
  mange 
  af 
  Ekman's 
  sublitorale 
  

   Former 
  horer. 
  Den 
  er 
  Grænselinien 
  for 
  næsten 
  alle 
  Rhabdocoeler, 
  for 
  Naider, 
  for 
  næsten 
  

   alle 
  ikke 
  pelagiske 
  Rotiferer, 
  Spongiller, 
  Bryozoer, 
  Gammarus 
  pulex 
  og 
  Asellus, 
  næsten 
  

   alle 
  Hydrachnider, 
  alle 
  Pulmonater, 
  og 
  næsten 
  alle 
  Insekter. 
  Der 
  bliver 
  derved 
  i 
  

   Furesø 
  den 
  mest 
  forbløffende 
  Forskel 
  i 
  Dyrelivet 
  inde 
  i 
  Vegetationen 
  og 
  udenfor 
  denne. 
  

  

  Ekman 
  har 
  vistnok 
  Ret 
  i, 
  at 
  det 
  ikke 
  i 
  og 
  for 
  sig 
  er 
  Vegeta 
  tionsgrænsens 
  Be- 
  

   liggenhed, 
  der 
  betinger 
  saa 
  mange 
  Arters 
  Udbredelse 
  udadtil. 
  Jeg 
  for 
  mit 
  Vedkom- 
  

   mende 
  har 
  længe, 
  inden 
  jeg 
  kendte 
  Ekman's 
  Arbejde, 
  ikke 
  saa 
  meget 
  undret 
  mig 
  over, 
  

   at 
  visse 
  af 
  Vegetationstæppernes 
  Arter: 
  Valvater, 
  Pallasiella, 
  Sialis, 
  Molanna, 
  Piscicola 
  

   i 
  Furesø 
  gik 
  et 
  Stykke 
  udenfor 
  Vegetationen. 
  Langt 
  mærkeligere 
  syntes 
  det 
  mig 
  at 
  

   være, 
  at 
  de 
  ikke 
  gik 
  længere 
  ud. 
  Dobbelt 
  mærkeligt 
  blev 
  dette 
  mig, 
  da 
  jeg 
  lærte 
  

   Ekman's 
  Arbejde 
  at 
  kende. 
  Naar 
  Valvaterne 
  i 
  Vattern 
  kan 
  gaa 
  ud 
  over 
  30 
  m, 
  

   hvorfor 
  standser 
  de 
  da 
  i 
  Furesø 
  ved 
  15 
  m, 
  naar 
  de 
  ogsaa 
  her 
  kan 
  gaa 
  udenfor 
  

   Vegetationen? 
  Endvidere: 
  Ekman 
  formoder, 
  at 
  Vatterns 
  kalkfattige 
  Vand 
  er 
  Grunden 
  

   til, 
  at 
  Limnæerne 
  ikke 
  gaar 
  ud 
  i 
  Søens 
  profunde 
  Region. 
  Dette 
  er 
  sandsynligt. 
  

   Men 
  i 
  vore 
  Soer 
  med 
  deres 
  overordentlig 
  kalkholdige 
  Vand, 
  hvorfor 
  standser 
  Lim- 
  

   næerne 
  her, 
  næsten 
  inden 
  Vegetationen 
  horer 
  op? 
  Furesøens 
  store 
  Limnæer 
  kommer 
  

   aldrig 
  til 
  Overfladen 
  for 
  at 
  aande. 
  De 
  bruger 
  deres 
  Lunge 
  som 
  Vandlunge 
  og 
  har 
  i 
  

   øvrigt 
  Hudrespiration 
  (Forkrop, 
  Følere). 
  Hvorfor 
  kan 
  disse 
  Dyr, 
  der 
  helt 
  har 
  eman- 
  

   ciperet 
  sig 
  fra 
  atmosfærisk 
  Luft 
  og 
  tilfredsstillet 
  den 
  forste 
  Betingelse 
  for 
  Livet 
  ude 
  

   paa 
  større 
  Dybder, 
  i 
  Furesø 
  ikke 
  en 
  Gang 
  naa 
  Skalaflejringernes 
  Bælte? 
  

  

  Inden 
  vi 
  søger 
  at 
  besvare 
  dette 
  Sporgsmaal, 
  vil 
  vi 
  se, 
  hvorledes 
  det 
  i 
  Furesø 
  

   forholder 
  sig 
  med 
  de 
  øvrige 
  af 
  Ekman 
  omtalte 
  Vatternfauna'er. 
  Hans 
  eurybathe 
  

   Fauna, 
  den 
  altsaa, 
  der 
  netop 
  bestaar 
  af 
  Arter 
  uden 
  specifik 
  bathymetrisk 
  Udbredelse, 
  

  

  