﻿166 
  

  

  som 
  synes 
  meget 
  ufølsom 
  overfor 
  stor 
  Variation 
  i 
  Temperaturen, 
  og 
  som 
  i 
  Vattern 
  

   gaar 
  ud 
  paa 
  de 
  største 
  Sødybder, 
  viser 
  i 
  Furesø 
  ganske 
  det 
  samme 
  Fænomen 
  som 
  

   Ekman's 
  sublitorale 
  Faunaelement. 
  Den 
  er 
  ganske 
  nøje 
  knyttet 
  til 
  Vegetationen 
  og 
  

   mangler 
  udover 
  Furesøens 
  dybere 
  Søbunde. 
  Det 
  gælder 
  Hydra 
  grisea, 
  Dendrocoelum 
  

   lacleum, 
  Naider, 
  Tubifex 
  iubifex, 
  Alona 
  affinis. 
  Kun 
  Tubifex 
  barbalus, 
  Cyclops 
  viridis 
  

   og 
  C. 
  flmbriaius 
  naar 
  udover 
  Furesøens 
  vegetationsklædte 
  Gytjeflader. 
  

  

  Det 
  er, 
  som 
  om 
  der 
  i 
  Furesø 
  er 
  en 
  eller 
  anden 
  bestemt 
  Faktor, 
  der 
  

   hindrer 
  alle 
  disse 
  Organismers 
  Fremtrængen 
  udover 
  Søbunden. 
  

  

  Kommer 
  vi 
  endelig 
  til 
  Ekman's 
  sublitoral-profundale 
  Fauna, 
  maatte 
  vi 
  jo 
  ganske 
  

   naturlig 
  vente, 
  at 
  den 
  i 
  en 
  Sø, 
  der 
  ikke 
  en 
  Gang 
  er 
  40 
  m, 
  ikke 
  forekom. 
  Her 
  viser 
  

   det 
  mærkelige 
  Fænomen 
  sig, 
  at 
  det 
  netop 
  er 
  denne 
  Fauna, 
  der 
  i 
  Forhold 
  til 
  Søens 
  

   Størrelse 
  og 
  Dyb 
  er 
  ganske 
  godt 
  repræsenteret. 
  Til 
  denne 
  Gruppe 
  bør 
  i 
  hvert 
  Fald 
  

   regnes: 
  Plagioslomum 
  Lemani, 
  Limnicylhere 
  inopinata, 
  maaske 
  Limnicylhere 
  relicta, 
  Dar- 
  

   winula 
  Slevensoni, 
  Cytheridea 
  lacustris, 
  Pontoporeia 
  affinis, 
  Mysis 
  relicta 
  og 
  mulig 
  visse 
  

   Chironomider. 
  

  

  Da 
  Chironomiderne 
  i 
  Furesø 
  ikke 
  er 
  bearbejdede, 
  maa 
  vi 
  i 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  

   se 
  bort 
  fra 
  denne 
  Gruppe. 
  Saameget 
  kan 
  dog 
  allerede 
  nu 
  siges, 
  at 
  der 
  mellem 
  Vat- 
  

   terns 
  og 
  Furesøens 
  Bundfauna 
  bestaar 
  den 
  meget 
  væsentlige 
  Forskel, 
  at 
  medens 
  Ten- 
  

   fZipes-Gruppen, 
  de 
  store, 
  røde 
  Chironomidelarver 
  med 
  Blodgæller, 
  ganske 
  mangler 
  i 
  

   Vattern 
  (Ekman 
  1905 
  p. 
  342), 
  er 
  det 
  netop 
  denne 
  Gruppe, 
  der 
  dominerer 
  i 
  Furesø. 
  

   Tanylarsus-Gruppen 
  derimod, 
  der 
  saa 
  vidt 
  vides 
  ganske 
  mangler 
  i 
  Furesø, 
  er 
  netop 
  

   Karakterdyr 
  for 
  Vattern. 
  Dette 
  er 
  i 
  Overensstemmelse 
  med 
  Thinemann's 
  Angivelse 
  

   af, 
  at 
  Tend;'pes-Arterne 
  findes 
  i 
  de 
  iltfattige 
  Soer, 
  Tanylarsus 
  i 
  de 
  iltrige 
  (se 
  senere). 
  

   Men 
  det 
  bor 
  dog 
  fremhæves, 
  at 
  Tanytarsus-Gvuppen 
  ikke 
  mangler 
  ganske 
  i 
  de 
  bal- 
  

   tiske, 
  lave 
  Søer 
  med 
  Dybder 
  paa 
  30 
  — 
  40 
  m, 
  og 
  hvis 
  chemiske 
  Forhold 
  næppe 
  er 
  for- 
  

   skellige 
  fra 
  Furesøens; 
  de 
  er 
  saaledes 
  Karakterdyr 
  i 
  Haldsø 
  og 
  findes 
  Side 
  om 
  Side 
  

   med 
  Tendipes-Gruppen 
  paa 
  Bunden 
  af 
  Esromso. 
  

  

  For 
  yderligere 
  at 
  precisere 
  hele 
  Fænomenets 
  Ejendommelighed 
  vil 
  vi 
  et 
  Ojeblik 
  

   se 
  paa 
  den 
  profunde 
  Faunas 
  Afstamning. 
  

  

  Man 
  har 
  jo 
  til 
  Tider 
  haft 
  meget 
  forskellig 
  Opfattelse 
  af, 
  hvorfra 
  de 
  dybere 
  Sø- 
  

   bundes 
  Fauna 
  stammede. 
  At 
  fortabe 
  sig 
  dybere 
  i 
  de 
  forskellige 
  Teorier 
  og 
  yderligere 
  

   bære 
  Sten 
  til, 
  hvad 
  der 
  kunde 
  tale 
  for 
  og 
  imod 
  dem, 
  er 
  der 
  formentlig 
  ingen 
  Grund 
  

   til. 
  Af 
  Hensyn 
  til 
  Fremstillingen 
  her 
  er 
  dog 
  en 
  kort 
  Bekapitulation 
  nodig. 
  Det 
  var 
  

   Forel, 
  der 
  først 
  antog, 
  at 
  denne 
  Fauna 
  var 
  en 
  af 
  de 
  ydre 
  Kaar 
  udpræget, 
  stærkt 
  

   specificeret 
  Fauna. 
  Senere 
  opgav 
  han 
  den 
  Anskuelse 
  og 
  ansaa 
  den 
  for 
  en 
  „Kummer- 
  

   fauna", 
  som 
  kun 
  kunde 
  holde 
  sig, 
  hvis 
  den 
  stadig 
  fik 
  fornyet 
  Tilskud 
  fra 
  Litoral- 
  

   regionen. 
  Zschokke's 
  Standpunkt, 
  der 
  ogsaa 
  deles 
  af 
  Ekman, 
  er, 
  at 
  Dybvands- 
  

   faunaen 
  sammensættes 
  dels 
  af 
  Former, 
  der 
  nu 
  fuldkommen 
  har 
  tilpasset 
  sig 
  til 
  de 
  

   extreme 
  Kaar, 
  dels 
  af 
  saadanne, 
  som 
  for 
  at 
  holde 
  Valpladsen 
  stadig 
  maa 
  have 
  for- 
  

   nyet 
  Tilskud 
  fra 
  Litoralregionen. 
  

  

  I 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  er 
  det 
  Forel's 
  to 
  Theorier, 
  der 
  begge 
  har 
  haft 
  Livskraft: 
  

   det, 
  Efterverdenen 
  har 
  haft 
  at 
  rette, 
  er 
  væsentlig, 
  at 
  ingen 
  af 
  de 
  to 
  alene 
  forslaar. 
  

  

  De 
  forskellige 
  europæiske 
  Sobundes 
  Fauna 
  har, 
  saa 
  vidt 
  vi 
  foreløbig 
  kender 
  dem, 
  

   og 
  som 
  ventelig 
  var, 
  mange 
  Former 
  fælles. 
  Vi 
  kan 
  i 
  de 
  centraleuropæiske 
  Søer 
  ud- 
  

  

  