﻿169 
  

  

  Bunden 
  omtrent 
  som 
  ved 
  Overfladen; 
  det 
  er 
  derfor 
  ret 
  naturligt, 
  at 
  disse 
  Søer 
  har 
  

   en 
  yderst 
  artrig 
  Fauna. 
  

  

  Vort 
  Resultat: 
  at 
  Iltmængden 
  paa 
  Bunden 
  af 
  Furesøen 
  om 
  Sommeren 
  var 
  meget 
  

   ringe, 
  var 
  omtrent 
  samtidig 
  blevet 
  paavist 
  ogsaa 
  for 
  andre 
  baltiske 
  Søers 
  Vedkom- 
  

   mende. 
  Halbfass 
  var 
  kommet 
  til 
  et 
  lignende 
  Resultat, 
  hvad 
  de 
  pommerske 
  Søer 
  

   angaar; 
  Freidenfelt 
  (1912) 
  viste 
  det 
  samme 
  for 
  Ørensøen 
  i 
  Smaaland, 
  og 
  i 
  1910 
  

   angav 
  Schickendantz, 
  at 
  i 
  Sakrower 
  See 
  ved 
  Potsdam 
  i 
  en 
  Dybde 
  af 
  34% 
  m, 
  altsaa 
  

   næsten 
  svarende 
  til 
  Furesøens 
  var 
  Iltmængden 
  i 
  hele 
  Sept. 
  — 
  Okt. 
  — 
  Nov. 
  = 
  0. 
  Det 
  

   var 
  efter 
  ham 
  Dyrelivet, 
  der 
  opbrugte 
  alt 
  Ilten. 
  I 
  disse 
  nordtyske 
  Søer 
  er 
  imidlertid 
  

   endnu 
  den 
  Dag 
  i 
  Dag 
  Søbundens 
  Fauna 
  meget 
  lidt 
  kendt. 
  

  

  Det 
  var 
  egentlig 
  først 
  ved 
  Juday's 
  og 
  Birge's 
  store 
  Arbejde 
  over 
  The 
  inland 
  lakes 
  

   of 
  Wisconsin 
  (udk. 
  1911, 
  men 
  først 
  naaet 
  os, 
  da 
  Brøndsted 
  og 
  mit 
  Arbejde 
  var 
  trykt) 
  

   og 
  ved 
  Thinemanns 
  Undersøgelser 
  i 
  Eifelmaarene 
  i 
  1915, 
  at 
  Tanken 
  om 
  Afhængig- 
  

   hedsforholdet 
  mellem 
  Søbundens 
  Fauna 
  og 
  Vandets 
  Iltholdighed 
  fra 
  de 
  løse 
  Hypo- 
  

   thesers 
  Verden 
  blev 
  løftet 
  op 
  mod 
  Kendsgerningernes 
  klare 
  Dagslys. 
  

  

  Hvad 
  vi 
  havde 
  forsøgt 
  at 
  gennemføre 
  alene 
  for 
  Furesøens 
  Vedkommende, 
  har 
  

   Birge 
  og 
  Juday 
  faaet 
  gennemført 
  for 
  c. 
  150 
  amerikanske 
  Søer. 
  Kendskabet 
  til 
  Søernes 
  

   Thermik 
  og 
  Chemi 
  blev 
  ved 
  dette 
  Arbejde 
  øget 
  i 
  høj 
  Grad. 
  I 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  

   supplerer 
  vore 
  Undersøgelser 
  vistnok 
  hinanden; 
  men 
  selv 
  Birge's 
  og 
  Juday's 
  Arbejde 
  

   omfattede 
  ikke 
  Bundfaunaen 
  i 
  de 
  undersøgte 
  Søer. 
  Man 
  kan 
  altsaa 
  ikke 
  fra 
  dette 
  

   hente 
  nogensomhelst 
  direkte 
  Oplysning, 
  om 
  hvorvidt 
  den 
  større 
  eller 
  mindre 
  Iltmængde 
  

   i 
  en 
  Søs 
  dybere 
  Vandlag 
  øver 
  bestemmende 
  Inflydelse 
  paa 
  Bundfaunaens 
  Rigdom 
  og 
  

   Sammensætning. 
  Alligevel 
  blev 
  disse 
  Undersøgelser 
  theoretisk 
  set 
  af 
  stor 
  Betydning 
  

   for 
  mine 
  Studier, 
  fordi 
  man 
  ud 
  fra 
  dem 
  med 
  ret 
  stor 
  Sikkerhed 
  kan 
  slutte 
  sig 
  til, 
  

   at 
  Iltmængden 
  i 
  de 
  meget 
  store 
  og 
  dybe 
  Søer 
  maa 
  være 
  større 
  ved 
  Bunden 
  end 
  i 
  de 
  

   middelstore. 
  

  

  B. 
  og 
  J. 
  inddeler 
  de 
  af 
  dem 
  undersøgte 
  Søer 
  i 
  to 
  store 
  Grupper: 
  de, 
  hvis 
  sam- 
  

   lede 
  Vandmasse 
  om 
  Sommeren 
  fra 
  Bund 
  til 
  Overflade 
  kommer 
  i 
  Cirkulation, 
  og 
  de, 
  i 
  

   hvilke 
  der 
  altid 
  forbliver 
  en 
  større 
  eller 
  mindre 
  Vandmasse, 
  som 
  unddrages 
  Circulationen. 
  

   De 
  første 
  er 
  de 
  ganske 
  lave 
  Søer 
  med 
  Dybder 
  paa 
  3 
  — 
  10 
  m 
  (Eksempler 
  fra 
  Under- 
  

   søgelsesterrainet: 
  Lyngbysø, 
  Bagsværdsø, 
  Bastrupsø). 
  Den 
  anden 
  Gruppe 
  indeholder 
  

   Søer, 
  som 
  i 
  thermisk 
  og 
  kemisk 
  Henseende 
  forholder 
  sig 
  yderst 
  forskellig. 
  I 
  nogle 
  er 
  

   det 
  Lag, 
  der 
  ikke 
  deltager 
  i 
  Cirkulationen, 
  meget 
  ringe 
  (Farumsø, 
  Sollerødsø), 
  i 
  andre, 
  

   f. 
  Ex. 
  Furesø, 
  tykkere 
  (c. 
  10 
  — 
  15 
  m). 
  I 
  disse 
  dybere 
  Søer 
  sker 
  der 
  altsaa 
  i 
  Sommerens 
  

   Lob 
  i 
  den 
  Del 
  af 
  Vandmassen, 
  som 
  ikke 
  deltager 
  i 
  Cirkulationen, 
  og 
  som 
  altsaa 
  ligger 
  

   nærmest 
  Bunden, 
  et 
  Iltforbrug, 
  der 
  i 
  nogle 
  Soer 
  beløber 
  sig 
  til 
  indtil 
  c. 
  80% 
  af 
  den 
  

   Iltmængde, 
  der 
  er 
  i 
  Overfladen; 
  i 
  andre 
  er 
  Iltforbruget 
  saa 
  stærkt, 
  at 
  der 
  om 
  Som- 
  

   meren 
  overhovedet 
  ikke 
  er 
  Spor 
  af 
  opløst 
  Ilt 
  i 
  større 
  eller 
  mindre 
  Dele 
  af 
  de 
  nedre 
  

   Vandlag. 
  Furesø 
  hører 
  til 
  den 
  første 
  af 
  de 
  to 
  Grupper, 
  men 
  den 
  yderst 
  lave 
  Ilt- 
  

   mængde 
  (0,92, 
  maalt 
  29 
  / 
  8 
  1907) 
  tyder 
  paa, 
  at 
  den 
  i 
  betænkelig 
  Grad 
  kan 
  nærme 
  sig 
  til 
  

   den 
  sidste. 
  B. 
  og 
  J. 
  omtaler 
  Søer, 
  hvor 
  al 
  Ilt 
  i 
  et 
  Vandlag 
  af 
  forskellige 
  Tykkelse 
  

   er 
  opbrugt 
  i 
  hele 
  5 
  Maaneder 
  af 
  Aaret. 
  Ilttabet 
  begynder, 
  som 
  naturligt 
  er, 
  altid 
  

   først 
  at 
  vise 
  sig 
  nærmest 
  Bunden; 
  der 
  er 
  maalt 
  Vandlag, 
  hvor 
  al 
  Ilt 
  mangler 
  til 
  en 
  

   Tykkelse 
  al 
  c. 
  15 
  in. 
  1 
  Lake 
  Mendota 
  var 
  1 
  / 
  3 
  af 
  hele 
  Vandmassen 
  blottet 
  for 
  Ilt. 
  

  

  H. 
  K, 
  D. 
  Vldcnsk. 
  Selsk. 
  Slir., 
  naturvldensli. 
  og 
  innthcm. 
  AM., 
  8. 
  Række, 
  III. 
  1. 
  22 
  

  

  