﻿170 
  

  

  Iltmanglen 
  fremkommer 
  først 
  og 
  fremmest 
  ved, 
  at 
  der 
  i 
  en 
  thermisk 
  lagdelt 
  Sø 
  

   ikke 
  tilfores 
  de 
  under 
  Thermoklinen 
  hvilende 
  Lag 
  ny 
  Ilt; 
  de 
  kommer 
  ikke 
  i 
  Be- 
  

   røring 
  med 
  atmosfærisk 
  Luft; 
  Algernes 
  photosyntetiske 
  Virksomhed 
  er 
  i 
  disse 
  dybere 
  

   Vandlag 
  yderst 
  ringe, 
  og 
  den 
  Iltmængde, 
  som 
  eventuelt 
  Grundvand 
  vil 
  kunne 
  tilføre 
  

   en 
  dyb 
  Sø, 
  er 
  sikkert 
  ligeledes 
  meget 
  ubetydelig. 
  Den 
  Iltmængde, 
  Vandlagene 
  under 
  

   Thermoklinen 
  om 
  Sommeren 
  har, 
  kan 
  altsaa 
  ikke 
  øges 
  før 
  Efteraarets 
  Cirkulations- 
  

   periode. 
  I 
  den 
  givne 
  Iltmængde 
  vil 
  der, 
  da 
  flere 
  Faktorer 
  tærer 
  paa 
  den 
  i 
  Sommerens 
  

   Løb, 
  endvidere 
  gaa 
  Svind. 
  Dels 
  bruger 
  de 
  levende 
  Organismer 
  Ilten 
  til 
  deres 
  Re- 
  

   spiration; 
  dels 
  og 
  navnlig 
  gaar 
  meget 
  store 
  Dele 
  med 
  til 
  Dekomposition 
  af 
  organisk 
  

   Materiale. 
  Dette 
  er 
  af 
  forskellig 
  Beskaffenhed: 
  Plankton, 
  der 
  dør, 
  langsomt 
  synker 
  

   nedad 
  og 
  under 
  Destruktionsprocesserne 
  under 
  Nedsynkningen 
  tærer 
  paa 
  Iltmængden 
  

   i 
  de 
  Vandlag, 
  de 
  synker 
  ned 
  igennem. 
  Denne 
  Nedsynken 
  kan 
  i 
  Fureso 
  for 
  visse 
  Or- 
  

   ganismers 
  Vedkommende 
  tage 
  tre 
  Uger. 
  Fremdeles 
  Kystvegetationen, 
  i 
  vore 
  Søer 
  ganske 
  

   væsentlig 
  Bøgeblade, 
  løsrevet 
  Vegetationsmateriale 
  etc. 
  

  

  Hurtigheden, 
  hvormed 
  Ilten 
  opbruges, 
  afhænger 
  væsentlig 
  af 
  tre 
  Faktorer: 
  Massen 
  

   af 
  det 
  Materiale, 
  der 
  skal 
  dekomponeres, 
  Vandets 
  Temperatur 
  og 
  Vandmassens 
  Storrelse 
  

   under 
  Thermoklinen. 
  Jo 
  mere 
  Materiale, 
  jo 
  højere 
  Temperatur, 
  jo 
  mindre 
  lagdelte 
  

   Vandmasser, 
  desto 
  hurtigere 
  opbruges 
  Ilten. 
  Betragter 
  vi 
  nu 
  Furesøen 
  med 
  disse 
  For- 
  

   hold 
  for 
  Øje, 
  vil 
  vi 
  formentlig 
  komme 
  til 
  følgende 
  Resultat. 
  

  

  I 
  Furesø 
  som 
  i 
  alle 
  Soer, 
  der 
  ligger 
  i 
  frugtbart 
  delvis 
  opdyrket 
  Terrain, 
  føres 
  

   uhyre 
  Masser 
  af 
  organisk 
  Materiale 
  ud 
  i 
  Søen; 
  Bundtemperaturen 
  er 
  høj. 
  I 
  Sommeren 
  

   1906 
  — 
  1907 
  steg 
  den 
  til 
  13.4 
  og 
  var 
  i 
  Juni 
  — 
  November 
  over 
  10° 
  C. 
  Den 
  lagdelte 
  Vand- 
  

   masse 
  er, 
  da 
  Søen 
  jo 
  i 
  det 
  hele 
  er 
  lille, 
  ikke 
  stor. 
  Furesø 
  maa 
  høre 
  til 
  deSøer, 
  

   hvor 
  Respi 
  r 
  ationsf 
  orhold 
  ene 
  i 
  den 
  profunde 
  Region 
  i 
  Sommertiden 
  

   maa 
  kunne 
  blive 
  yderst 
  ugunstige. 
  Da 
  alle 
  de 
  mindre 
  baltiske 
  Søer 
  ligger 
  

   under 
  ganske 
  lignende 
  Forhold, 
  tør 
  vi 
  formode, 
  at 
  dette 
  Resultat 
  i 
  alle 
  disse 
  Søer 
  

   i 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  vil 
  være 
  det 
  samme. 
  

  

  Birge's 
  og 
  Juday's 
  Undersogelse 
  støtter 
  altsaa 
  den 
  her 
  fremsatte 
  Opfattelse 
  om 
  

   Aarsagen 
  til 
  disse 
  Søers 
  fattige 
  Bundfauna. 
  Men 
  den 
  giver 
  os 
  tillige 
  Forstaaelsen 
  af, 
  

   hvorfor 
  de 
  dybe 
  Søers 
  Bundfauna 
  er 
  rigere. 
  Udfra 
  det 
  ovenfor 
  sagte 
  maa 
  vi 
  nemlig 
  

   formode, 
  at 
  i 
  de 
  store 
  Soer 
  med 
  deres 
  mægtige 
  Vandmasser 
  og 
  store 
  Dybder 
  vil 
  

   Ilten 
  i 
  de 
  thermisk 
  lagdelte 
  Vandlag 
  umulig 
  kunne 
  opbruges. 
  Ligger 
  Soerne, 
  som 
  

   Tilfældet 
  er 
  med 
  de 
  alpine 
  Soer, 
  i 
  ikke 
  nær 
  saa 
  frugtbart 
  Terrain 
  som 
  vore, 
  vil 
  den 
  

   Masse 
  af 
  organisk 
  Materiale, 
  der 
  skal 
  dekomponeres 
  i 
  Soen, 
  være 
  mindre. 
  Plankton- 
  

   rigdommen 
  i 
  disse 
  store 
  Søer 
  staar 
  langt 
  tilbage 
  for 
  den 
  i 
  vore 
  smaa 
  Soer; 
  Bund- 
  

   temperaturen 
  paa 
  de 
  store 
  Dyb 
  kommer 
  ikke 
  op 
  over 
  4 
  — 
  5° 
  C, 
  og 
  de 
  thermisk 
  lag- 
  

   delte 
  Vandlag 
  er 
  i 
  Sammenligning 
  med 
  Furesøs 
  uhyre. 
  

  

  I 
  det 
  af 
  Birge 
  og 
  Juday 
  undersøgte 
  Terrain 
  (1911) 
  manglede 
  dybe 
  Søer 
  ganske; 
  

   ingen 
  af 
  de 
  af 
  dem 
  undersøgte 
  Søer 
  havde 
  Dybder 
  over 
  c. 
  70 
  m. 
  I 
  et 
  senere 
  Arbejde 
  

   (1914 
  p. 
  529) 
  har 
  de 
  søgt 
  at 
  udvide 
  deres 
  Undersøgelser 
  til 
  de 
  Forenede 
  Staters 
  

   største 
  og 
  dybeste 
  Soer, 
  beliggende 
  øst 
  for 
  Rocky 
  Mountains, 
  nemlig 
  Cayuga 
  og 
  Seneca 
  

   lake, 
  henholdsvis 
  c. 
  130 
  og 
  188 
  m. 
  Desværre 
  lykkedes 
  det 
  dem 
  ikke 
  at 
  gennemføre 
  

   Vinterundersogelser, 
  men 
  de 
  gaar 
  ud 
  fra 
  (p. 
  578), 
  at 
  i 
  disse 
  dybe 
  Soer 
  vil 
  Iltmængden 
  

   ikke 
  gaa 
  ned 
  om 
  Vinteren. 
  Hvad 
  der 
  i 
  denne 
  Sammenhæng 
  er 
  af 
  Vigtighed, 
  er, 
  at 
  

  

  