﻿171 
  

  

  de 
  for 
  disse 
  store 
  og 
  dybe 
  Søer 
  kunde 
  paavise, 
  at 
  Iltmængden 
  om 
  Sommeren 
  ved 
  

   Bunden 
  var 
  langt 
  højere 
  end 
  i 
  de 
  lavere; 
  den 
  varierede 
  fra 
  5.57 
  i 
  Keuka-Lake 
  til 
  

   8.45 
  i 
  Seneca 
  Lake. 
  Den 
  Vandmasse, 
  der 
  i 
  saadanne 
  Søer 
  ligger 
  under 
  Thermoklinen, 
  

   (af 
  B. 
  og 
  J. 
  kaldet 
  hypolimnion) 
  er, 
  som 
  det 
  fremhæves 
  p. 
  581, 
  saa 
  stor 
  og 
  saa 
  kold, 
  

   at 
  hverken 
  Organismernes 
  Respiration 
  eller 
  Dekompositionen 
  af 
  organisk 
  Materiale 
  

   er 
  i 
  Stand 
  til 
  at 
  gøre 
  nævneværdigt 
  Indgreb 
  i 
  Mængden 
  af 
  Vandmassernes 
  frie 
  Ilt. 
  

   Dermed 
  er 
  ogsaa 
  Beviset 
  leveret 
  for, 
  hvad 
  der 
  endnu 
  lige 
  til 
  1914 
  

   maatte 
  staa 
  som 
  hypotetisk, 
  at 
  Respir 
  ationsforh 
  oldene 
  paa 
  Bunden 
  

   af 
  de 
  store 
  og 
  dybe 
  Søer 
  er 
  langt 
  bedre 
  end 
  i 
  de 
  lave. 
  

  

  De 
  her 
  publicerede 
  Sider 
  var 
  nedskrevene, 
  da 
  jeg 
  i 
  Slutn. 
  af 
  1915 
  modtog 
  Thine- 
  

   mann's 
  Studier: 
  Physicalische 
  und 
  chemische 
  Untersuchungen 
  in 
  den 
  Maaren 
  der 
  Eifel. 
  

   Allerede 
  før 
  (1913) 
  havde 
  Thinemann 
  (p. 
  243) 
  gjort 
  opmærksom 
  paa 
  Forholdet 
  mellem 
  

   Dybsøvandets 
  Rigdom 
  paa 
  Ilt 
  og 
  Dybsøfaunaens 
  Sammensætning. 
  Han 
  var 
  gennem 
  

   Studier 
  over 
  Eifel-Maarerne 
  kommet 
  til 
  det 
  Resultat, 
  at 
  i 
  de 
  dybe, 
  klare 
  Søer 
  med 
  

   omtrent 
  samme 
  Iltprocent 
  ved 
  Bund 
  og 
  Overflade 
  var 
  det 
  Tanytarsus-Gruppen 
  af 
  

   Chironomiderne, 
  der 
  dominerede 
  i 
  Søbunden; 
  i 
  de 
  lavere, 
  planktonrige 
  Søer 
  med 
  ringe 
  

   Iltmængde 
  var 
  Søbunden 
  befolket 
  af 
  de 
  store 
  røde 
  Chironomider. 
  Derefter 
  deltes 
  Søerne 
  

   i 
  Tanytarsus-Soev 
  (de 
  alpine) 
  og 
  Chironomus-Søer, 
  de 
  baltiske, 
  hvortil 
  han 
  efter 
  An- 
  

   givelser 
  fra 
  mig 
  ogsaa 
  regnede 
  Furesø. 
  Thinemann 
  generaliserede 
  her 
  vistnok 
  for 
  

   stærkt, 
  og 
  rigtigt 
  er 
  Hovedresultatet 
  næpppe. 
  En 
  nærmere 
  Undersøgelse 
  mangler. 
  

  

  I 
  1915, 
  støttende 
  sig 
  til 
  Birge 
  og 
  Juday's 
  Arbejder, 
  men 
  uden 
  Kendskab 
  til 
  

   deres 
  sidste 
  Arbejde 
  1914, 
  fører 
  han 
  sine 
  Studier 
  meget 
  længere 
  frem. 
  Efter 
  disse 
  

   Undersøgelser 
  falder 
  Eifel 
  Maarerne 
  i 
  to 
  Grupper. 
  I. 
  I 
  den 
  første 
  er 
  Iltmængden 
  til 
  

   alle 
  Aarstider 
  lige 
  til 
  de 
  største 
  Dybder 
  (c. 
  70 
  m) 
  meget 
  betydelig; 
  Ilttabet 
  ved 
  Bunden 
  

   er 
  kun 
  ringe, 
  men 
  det 
  staar 
  ikke 
  i 
  Forbindelse 
  med 
  den 
  thermiske 
  Lagdeling. 
  I 
  II. 
  

   bliver 
  under 
  Oxydationsprocesserne 
  i 
  Sommertiden 
  i 
  de 
  dybere 
  Vandlag 
  den 
  største 
  

   Del 
  af 
  Ilten 
  brugt. 
  Der 
  er 
  i 
  disse 
  Søer 
  den 
  nøjeste 
  Sammenhæng 
  mellem 
  den 
  ther- 
  

   miske 
  Lagdeling 
  og 
  Lagdelingen 
  efter 
  Iltmængde. 
  Over 
  Thermoklinen 
  er 
  Iltmængden 
  

   omtrent 
  den 
  samme 
  og 
  kun 
  varierende 
  springvis; 
  under 
  er 
  den 
  pludselig 
  meget 
  af- 
  

   tagende, 
  og 
  Svindet 
  foregaar 
  konstant 
  og 
  regelmæssig. 
  

  

  I 
  Overensstemmelse 
  hermed 
  deler 
  Thinemann 
  Søerne 
  i 
  tre 
  store 
  Grupper, 
  af 
  

   hvilke 
  I 
  og 
  II 
  svarer 
  til 
  Beskrivelserne 
  I 
  og 
  II 
  ovenfor. 
  Til 
  No. 
  III 
  hører 
  Søer, 
  

   der 
  ingen 
  Thermoklin 
  har, 
  og 
  hvor 
  Iltmængden 
  til 
  alle 
  Aarstider 
  altid 
  er 
  nogen- 
  

   lunde 
  lige 
  stor. 
  Til 
  No. 
  I 
  regnes 
  de 
  store 
  og 
  dybeste 
  Søer 
  Genfersø, 
  Bodensø 
  o. 
  s. 
  v. 
  

   Til 
  No. 
  II 
  de 
  baltiske 
  med 
  Middeldyb, 
  som 
  Ex. 
  nævnes 
  Furesø, 
  til 
  III 
  de 
  ganske 
  

   lave 
  Søer. 
  

  

  Omtrent 
  ganske 
  paa 
  samme 
  Maade 
  som 
  jeg 
  har 
  Thinemann, 
  ligeledes 
  støttende 
  

   sig 
  til 
  Birge 
  og 
  Juday's 
  Undersøgelser, 
  omtalt 
  Aarsagen 
  til 
  Forskellen 
  i 
  Iltmængden 
  

   ved 
  Bunden 
  af 
  Soerne, 
  fortrinsvis 
  henført 
  dem 
  til 
  den 
  større 
  eller 
  mindre 
  Mængde 
  

   organisk 
  Substans, 
  der 
  udfores 
  i 
  Søerne, 
  omtalt 
  Kilderne 
  til 
  organiske 
  Stoffer 
  og 
  frem- 
  

   hævet 
  de 
  Faktorer, 
  der 
  bevirker, 
  at 
  Ilttabet 
  under 
  Thermoklinen 
  i 
  Gruppe 
  II 
  foregaar 
  

   mer 
  eller 
  mindre 
  intensivt. 
  

  

  En 
  ganske 
  særlig 
  Grund 
  til, 
  at 
  Iltmængden 
  i 
  Søer 
  af 
  Gruppe 
  I 
  ikke 
  aftager 
  

   under 
  Thermoklinen, 
  vil 
  Thinemann 
  søge 
  i, 
  at 
  Gruppe 
  I 
  er 
  fattigere 
  paa 
  Plankton 
  end 
  

  

  22* 
  

  

  