﻿172 
  

  

  No. 
  II 
  og 
  navnlig 
  i, 
  at 
  Phytoplanktonet, 
  der 
  kommer 
  rigeligst 
  til 
  Udvikling 
  i 
  Søer 
  af 
  

   Gruppe 
  II 
  (o: 
  de 
  middeldybe 
  Søer), 
  ganske 
  særlig 
  opholder 
  sig 
  i 
  de 
  øverste 
  Vandlag, 
  

   hvor 
  de 
  virker 
  som 
  en 
  iltproducerende 
  Faktor. 
  Dette 
  er 
  vistnok 
  i 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  

   rigtigt, 
  dog 
  er 
  det 
  vel 
  et 
  Spørgsmaal, 
  om 
  Planktonets 
  Betydning 
  ikke 
  er 
  noget 
  over- 
  

   drevet. 
  Rigtigere 
  er 
  det 
  vistnok 
  at 
  sige, 
  som 
  Thinemann 
  ogsaa 
  slutter 
  med: 
  at 
  det 
  

   yderst 
  komplicerede 
  Spørgsmaal 
  om 
  de 
  større 
  eller 
  mindre 
  Iltmængder 
  ved 
  Bunden 
  af 
  

   Søerne 
  i 
  sidste 
  Instans 
  bør 
  føres 
  tilbage 
  til 
  det 
  omgivende 
  Areals 
  geografiske 
  Be- 
  

   liggenhed 
  og 
  geologiske 
  Forhold. 
  

  

  Som 
  Resultat 
  af 
  disse 
  forskellige 
  Undersøgelser 
  kan 
  man 
  nu 
  med 
  Sikkerhed 
  slaa 
  

   fast, 
  at 
  Iltmængden 
  ved 
  Bunden 
  af 
  Søerne 
  i 
  Slutningen 
  af 
  Sommerhal 
  v- 
  

   aaret 
  [altid 
  er 
  mindre 
  end 
  ved 
  Overfladen, 
  men 
  at 
  den 
  Mængde, 
  der 
  

   under 
  Stagnationen 
  er 
  forbrugt, 
  er 
  yderst 
  forskellig 
  i 
  de 
  forskellige 
  

   Søer. 
  I 
  de 
  store, 
  dybe 
  Søers 
  Bundvand 
  er 
  Iltmængden 
  selv 
  under 
  Stagnations- 
  

   perioderne 
  ikke 
  synlig 
  forskellig 
  fra 
  Iltmængden 
  i 
  Overfladen. 
  Endvidere 
  ved 
  vi 
  med 
  

   Sikkerhed, 
  at 
  Iltmængden 
  i 
  Søer 
  med 
  Middeldyb 
  og 
  liggende 
  under 
  saadanne 
  Forhold, 
  

   som 
  er 
  de 
  normale 
  for 
  de 
  baltiske 
  Søer 
  om 
  Sommeren, 
  enten 
  opbruges 
  helt 
  eller 
  kun 
  

   er 
  en 
  ringe 
  Brøkdel 
  af 
  Overfladens. 
  Vi 
  ved 
  endvidere, 
  at 
  de 
  førstnævnte 
  Søer 
  huser 
  

   en 
  meget 
  artrig 
  Fauna, 
  de 
  sidstnævnte 
  en 
  meget 
  fattig. 
  Saalænge 
  intet 
  andet 
  

   foreligger, 
  er 
  det 
  paa 
  vor 
  Videns 
  nuværende 
  Standpunkt 
  naturligst 
  

   at 
  antage, 
  at 
  en 
  Søbunds 
  Artsrigdom 
  fortrinsvis 
  afhænger 
  af 
  den 
  

   Iltmængde, 
  der 
  om 
  Sommeren 
  findes 
  i 
  de 
  dybere 
  Vandlag. 
  TU 
  den 
  

   ringe 
  Iltmængde 
  i 
  de 
  baltiske 
  Søers 
  Bundvand 
  kan 
  kun 
  en 
  fattig 
  Fauna 
  tilpasse 
  sig: 
  

   til 
  Gengæld 
  kan 
  denne 
  Faunas 
  Individrigdom 
  være 
  overordentlig 
  stor. 
  Hvor 
  stor 
  denne 
  

   er, 
  hvor 
  mange 
  Individer, 
  der 
  findes 
  paa 
  et 
  bestemt 
  Flademaal, 
  derom 
  ved 
  vi 
  i 
  Øje- 
  

   blikket 
  intet, 
  men 
  det 
  er 
  at 
  vente, 
  at 
  kommende 
  Undersøgelser 
  bør 
  kunne 
  give 
  

   Svar 
  herpaa. 
  

  

  At 
  den 
  Del 
  af 
  de 
  store 
  Søers 
  profunde 
  Fauna, 
  som 
  bliver 
  relativt 
  rigest 
  re- 
  

   præsenteret 
  i 
  de 
  baltiske 
  Søer 
  med 
  Middeldyb, 
  netop 
  hører 
  til 
  de 
  mere 
  udpræget 
  pro- 
  

   funde 
  Former, 
  færdig 
  tilpassede 
  til 
  de 
  extreme 
  Kaar, 
  som 
  Livet 
  ude 
  paa 
  de 
  mørke, 
  

   bløde 
  Søbunde 
  kan 
  byde 
  er 
  naturligt. 
  Omvendt 
  kan 
  man 
  nu 
  ogsaa 
  forstaa, 
  at 
  den 
  

   Del 
  af 
  de 
  store 
  Søers 
  profunde 
  Fauna, 
  som 
  er 
  svagest 
  repræsenteret 
  i 
  de 
  baltiske 
  

   Soers 
  dybeste 
  Partier, 
  maa 
  blive 
  den, 
  der 
  hyppigst 
  maa 
  rekruteres 
  fra 
  Litoralregionen. 
  

   Netop 
  for 
  denne 
  Faunadel 
  vil 
  Iltmanglen 
  i 
  Sommerhalvaaret 
  i 
  de 
  baltiske 
  Soer 
  bliver 
  

   den 
  Faktor, 
  der 
  faar 
  den 
  til 
  at 
  standse 
  paa 
  sin 
  Vej 
  ud 
  imod 
  Dybet 
  og 
  hindre 
  den 
  

   i 
  at 
  tage 
  de 
  baltiske 
  Sobundes 
  profunde 
  Region 
  i 
  Besiddelse. 
  Da 
  denne 
  Iltmangel 
  

   ikke 
  hersker 
  ude 
  paa 
  de 
  store, 
  dybe 
  Søers 
  Sobunde, 
  er 
  den 
  i 
  hvert 
  Fald 
  ikke 
  her 
  

   nogen 
  Hindring 
  for, 
  at 
  Litoralfaunaen 
  kan 
  rykke 
  ud 
  og 
  under 
  fortsat 
  Rekrutering 
  

   langsomt 
  omdanne 
  sig 
  til 
  Livet 
  under 
  de 
  extreme 
  Kaar, 
  de 
  store 
  Soers 
  profunde 
  

   Region 
  byder 
  sine 
  Beboere. 
  

  

  Det 
  kan 
  endnu 
  tilføjes, 
  at 
  samtidig 
  med, 
  at 
  Ilten 
  aftager 
  om 
  Sommeren 
  i 
  Furesø, 
  

   tiltager 
  Kulsyremængden 
  meget 
  stærkt. 
  Dette 
  kan 
  være 
  en 
  medvirkende 
  Grund 
  

   til, 
  at 
  mange 
  Organismer, 
  maaske 
  navnlig 
  Mollusker, 
  har 
  ondt 
  ved 
  at 
  leve 
  der; 
  

   men 
  foreløbig 
  kan 
  vi 
  ikke 
  regne 
  hermed; 
  thi 
  vi 
  kender 
  kun 
  lidt 
  til, 
  hvorledes 
  det 
  

  

  