OM KRUSTACEER I ASCIDIER. 21 



/ 



med en hinna, som noga sluter intill och baktill öfvergår i den chitinösa membran, hvaraf 

 matrix sjelf är bildad. Äggen ligga således inuti en dubbel säck. Efter sista äggläggnin- 

 gen eller kort före djurets död utstjelpes merendels denna inre hinna, som då bildar en 

 blåsa bakom djurets matrix och direkte öfvergår i denna. Blåsan, hvars form rättar sig 

 efter matricalhålighetens och är olika för olika arter, fjdler sig vanligen jemte denna med 

 en klar, färglös eller svagt färgad vätska, stundom med en opak, grynig massa. Stundom 

 kan man på densamma tydligen urskilja de ställen, med hvilka den varit sammanvuxen 

 vid sjelfva matrical-segmenten. Någongång är endast en del af den inre membranen ut- 

 stjelpt, och bildar då en mindre, ofta snedt sittande blåsa bakom matrical-delen. 



Hos Notodelphys sträcka sig alla ovarierna ned i 4:de thoracal-segmentet, riktade 

 mot matrix; och dä denna är full med ägg, intaga de matrical-delens främre portion och 

 bilda i denna, sedda ofvanifrån, hos vissa arter en triangulär, hos andra en af en rät eller 

 något krökt linea baktill begränsad kompakt massa (I. 1 A; III. 4 A). Bakom denna har 

 man således äggen i matrix, som ligga packade tätt intill hvarandra, på ömse sidor om 

 och ofvanpå den bakre, smalare delen af matrical-segmenten, genom hvilken tarmkanalen 

 m. m. fortsattes till abdomen. Till en början, då äggen i matrix ännu ej äro mycket ut- 

 vecklade, ser man dem stundom bilda två äggformiga, nära hvarandra liggande massor, 

 och matrix, som sluter sig intill dem, visar sig då baktill något urringad; men då de 

 växa till, pressas de mer och mer tillsammans, och förenas snart till en enda massa. 

 Stundom fylla äggen icke matrix helt och hållet, utan lemna den bakersta delen deraf 

 genomskinlig. Vissa arter af detta slägte släppa ofta, då de tagas ut ur Ascidian, hela 

 äggmassan, innan den är fullt mogen, på en gång från sig; i detta fall äro äggen löst 

 sammanklibbade vid hvarandra och bilda en klimp eller tjock skifva, af ungefär samma 

 form, som matrical-håligheten : oftast är den framtill tvär, baktill rundad, ofvan konvex, 

 under längsefter urhålkad. — Såvida djuret efter en äggläggning ännu är friskt, och ma- 

 trix skall emottaga ännu en omgång ägg (i hvilket fall den omtalade blåsan icke utstjel- 

 pes), sammandrager den sig mer eller mindre; hos Notodelphys bildar matrical-delen då en 

 mera aflång och bakåt afsmalnande afdelning af kroppen, än förut, i hvilken äggstockarne, 

 sedan de sålunda vunnit större utrymme, så utbreda sig, att man icke eller endast med 

 svårighet kan urskilja sjelfva matrical-kaviteten (I. 1 B, mx). Detta är icke fallet hos 

 Doropygus, der matrical-håligheten alltid visar sig tydligt begränsad, äfven när den är tom. 



På undre sidan af l:sta abdominal-segmentet befinner sig hos arterna af Doropygus 

 och Botachus en fördjupning eller insänkning, i hvilken ett kort, smalt rör utmynnar, och 

 som är särdeles tydlig hos D. auritus (VIII, 10 X, Y, Z, vi). Från detta rör utgår å 

 ömse sidor en temligen lång, vågigt bugtad kanal (cs), som beger sig uppåt och framåt 

 till en i samma segment belägen kavitet eller blåsa (rs), som med lätthet synes hos det 

 lefvande djuret, ofta till och med innan det nått sin fulla utveckling, och vid flygtigt på- 

 seende erinrar om de yttre könsöppningarne hos en mängd andra Gnathostomer. Dessa 

 två inuti l:sta abdominal-segmentet belägna bläsor tyckas förete en temligen komplicerad 

 byggnad, t. ex. hos Doropygus auritus (VIII, 10 U); hos D. pulex har jag trott mig se en 

 mindre blåsa framom hvardera af de större, och likaledes kommunicerande ined den nämnda 

 kanalen (VI, 8 Q). Dessa bläsor äro tvifvelsutan receptacula seminis. Befruktningen sker 

 nämligen, såsom jag snart skall visa, genom spermatophorer, som af hanen fästas vid det 

 nämnda korta rörets mynning (VI. 8 Q; VIII. 10 Z, sp): de ur dem utgående spermato- 



