20 T. THORELL, 



gen och beskaffenheten i öfrigt af de i bengrenarnes brädd befintliga borsten — Femte parets 

 ben äro mycket olika de föregående. De äro oftast ganska små och förenas icke af nå- 

 gon mellanskifva. Basaldelen ntgöres mest af en enda led, som till och med ofta är otyd- 

 lig; de två grenarne bestå hvardera af en enda led, som ofta utan tydlig ledgång förenas 

 med basalstycket. Stundom (hos arterna af slägtet Doropygus) är den yttre grenen otyd- 

 lig eller saknas alldeles. 



De inre och yttre generations-organerna, till hvilkas beskrifning vi nu skola öfvergå, 

 erbjuda, såsom vi redan anmärkt, flera vigtiga egendomligheter. Honan har ä ömse sidor 

 om tarmkanalen tvenne äggstockar, som hos Doropygus ligga ofvanfor hvarandra (till följe 

 af den hoptryckta kroppsformen) och framtill öfvergå i hvarandra, samt hafva formen af 

 enkla, vida rör, i hvilka man allt efter djurets ålder träffar 'ågg i olika stadier af utveck- 

 ling (Pl. VI. 8 A). På samma sätt förhålla de sig äfven hos Botachus (IX. 12 A), utom 

 att de här äro längre, mera spolformiga och framtill icke sammanvuxna med hvarandra, 

 utan fria. Hos Notodelphys (I. 1 A, B) ligga dessa båda äggstockar bredvid hvarandra, i 

 samma horizontalplan, och äro åtskilda framtill, och den yttre visar vanligen bägformiga, 

 utåt riktade utskott vid gränsen mellan två och två af de främre thoracal-segmenten. 

 Såsom vi redan nämnt, karakteriseras de tre ifrågavarande slägtena företrädesvis af den 

 enkla matrix, som bildas af 4:de thoracal-segmentet. Detta sammanväxer tidigt med det 

 närmast följande, så att man hos det fullt utbildade djuret oftast har svårt att se gränsen 

 emellan dem. Det 4:de segmentet visar hos unga individer ofvanpå en ihålig uppsvallning, 

 som småningom växer till jemte sjelfva de båda segmenten och slutligen utbreder sig öf- 

 ver och på sidorna af såväl det 4:de, som det 5:te thoracal-segmentet, och sträcker sig 

 bakåt öfver de första abdominal-segmenten, ja till och med, såsom ofta hos Doropygus, 

 öfver hela abdomen. Denna hålighet eller matrix utgör ett slutet rum, som icke synes 

 äga någon direkt kommunikation med äggstockarne, och endast baktill, ofvanfor första 

 abdominal-segmentet, har en öppning (VIII, 11 H, é), genom hvilken äggen, då embryot 

 nått sin fulla utveckling, utsläppas. Huru äggen komma ur ovarierna i matrix, har det 

 icke lyckats mig att observera. Alltid, och isynnerhet tydligt hos Doropygus-aYter (t. ex. 

 D. pulex), ser man, att de emot matrix äro fullkomligt slutna (VI. 8 A). Hos dessa än- 

 das den ena, undre äggstocken (eller äggstocksgrenen) vanligen straxt framför eller i l:sta 

 abdominal-segmentet, hvaremot den öfre är riktad mot matrix, som hos detta slägte är 

 mycket hög och rymlig, och skjuter ofta långt fram i denna, då den är tom, men är all- 

 tid genom en mellanvägg och genom ovariets slutna ända skild från densammas hålighet. 

 Hos Botackus (IX. 12 A.) sträcka sig alla äggstockarne parallelt med hvarandra genom 

 den förlängda matricaldelen in i 5:te segmentet, och omslutas således af den långa, föga 

 rymliga matricalkaviteten med dess ägg. Då jag aldrig fått se äggen af sig sjelfva öfvergå 

 i matrix, ej heller genom tryckning kunnat pressa dem dit, oaktadt jag en längre tid stän- 

 digt varit försedd med lefvande exemplar, som jag noga observerat, och med hvilka jag 

 anställt flerahanda försök, förmodar jag, att denna öfvergång sker vid hudömsningen, en 

 akt, som jag icke iakttagit hos någon med utvecklade äggstockar försedd individ. En 

 gissning angående förloppet härvid, stödd på, såsom det synes mig, ganska sannolika anta- 

 ganden, skall jag straxt få tillfälle att framställa. 



Matrix, som sålunda hos de tre nämnda slägtena utgör en kavitet, bildad genom en 

 duplikatur af kroppsbetäckningen på öfre sidan af 4:de thoracal-segmentet, är inuti beklädd 



