

16 T. THOEELL, 



taggar eller borst — samt de af labrum, ett par mandibler med livar sin tvågreniga palp, 

 och 3 par maxiller bestående mundelarne. Första parets maxiller äro delade i två eller 

 flera lober. De följande 5 segmenten, af hvilka det första merendels är sammanvuxet med 

 hufvudet, bilda thorax och bära hvar sitt par tvågreniga ben, af hvilka det sista (5:te) 

 paret dock alltid är mer eller mindre rudimentärt eller till och med alldeles saknas. Fjercle 

 och 5:te thoracalsegmenten äro hos honan oftast sammanvuxna med hvarandra och bilda 

 livad jag kallar kroppens matricaldel, i hvilken äggen förvaras, sedan de lemnat äggstoc- 

 karne. Då matrix är full med ägg, utgöra de kroppens tjockaste del, men hos yngre 

 honor, och hos hanen, der de oftast äro åtskilda, äro de smalare, än de föregående seg- 

 menten, eller öfverträffa dem åtminstone icke i omfång. De 5 eller 6 bakersta segmenten 

 utgöra abdomen, som alltid är smalare, än den af de 6 första segmenten bildade cephalo- 

 tliorax: det sista abdominalsegmentet är klufvet i två smalare bihang, som i spetsen bära 

 cilierade borst, taggar eller hår. Dessa djurs kroppsbetäckning är i allmänhet tunnare 

 och ömtåligare än de fritt lefvande Gnathostomernas. De äro mest hvit- eller gråaktiga 

 till färgen, och till största delen hälft genomskinliga, dock med undantag af ögat, tarmen, 

 ovarierna och äggen i matrix, som merendels hafva ganska vackra, klara färger. Detta är 

 isynnerhet fallet med ovarierna och äggmassan i matrix, som genom sin mäktighet be- 

 stämmer hufvudfärgen hos de fullvuxna honorna. Oftast är denna färg konstant för olika 

 arter, eller varierar blott inom trånga gränser. Ovariernas innehåll är i det närmaste till 

 färgen lika med äggmassan, och äggen förändra i allmänhet icke eller endast obetydligt 

 sin färg under den tid, de för sin utveckling dröja i matrix. 



Tarmkanalen sträcker sig från hufvudet till nästsista abdominalsegmentet under form 

 af ett rymligt, bakåt temligen jemnt afsmalnande rör, hvars främre, i cephalothorax be- 

 lägna del eller magen icke genom någon msnörpning är skild från den bakre eller tarmen, 

 utan småningom öfvergår i denna. Hos ett par arter af slägtet Doropygus har jag obser- 

 verat matstrupen, som hos dem stiger rätt uppåt från munöppningen, utvidgar sig trattlikt 

 samt öfvergår genom en knäformig böjning i sjelfva magröret. Tarmkanalens Yägg är 

 vanligtvis ganska tjock och muskulös; den visar utvändigt en stor mängd ringformiga 

 rynkor, och är nästan beständigt sätet för kraftiga peristaltiska kontraktioner. Dess färg 

 beror än hufvudsakligen på tarminnehållet, som merendels är gult, än på pigmentkorn i 

 sjelfva tarmväggen: hos JSfotodelphys coerulea t. ex., der tarmkanalen är vackert violett, 

 härrör denna färg af talrika celler i kanalens Vågg, hvilka innesluta olika stora, violetta 

 pigmentkorn. 



Någon särskild apparat för respirationen finnes icke hos Notodelphyiderna, så framt 

 man ej dit skulle vilja räkna yttre mandibulargrenen och den eller de yttre loberna af 

 l:sta parets maxiller. Morphologiskt äro dessa delar (se t. ex. Pl. I. 1. MP, re och M x , le) 

 utan tvifvel identiska med branchialbihangen hos Ostracoderna, och utmärka sig också 

 merendels genom ganska starkt plumulerade borst; dock torde de såsom andedrägts-red- 

 skap här vara af föga betydelse, och respirationen förmedlas väl således temligen likfor- 

 migt af kroppens hela yta. 



Lika litet synas de äga något verkligt cirkulations-system. Ett hjerta, som man fun- 

 nit hos Diaptomus, tyckes hos dem, såsom hos arterna af slägtet Cyclops, alldeles saknas. 

 Det är likväl att förmoda, att äfven här, i likhet med hvad Zencker och Claus antaga 





