

OM KRUSTACEER I ASCIDIER. 13 



parasitiska entomostraceer, de nämligen, hos hvilka genom mimdelarnes så långt som möj- 

 b>t drifna reduktion alla de appendikulära mundelarne, och äfven sugröret, försvunnit. 

 Detta är fallet med de lägsta till Lernseiderna räknade formerna. Denna svårighet torde 

 likväl, då de hithörande djuren blifvit närmare studerade, lätt nog kunna besegras och 

 utgör lika litet något skäl för de båda ifrågavarande gruppernas förening till en enda, 

 som den nästan fullkomliga likheten mellan dessa lägsta Entomostraceer å ena sidan och 

 den parasitiska Cirrhipeden Sacculina eller Isopoden Liriope å den andra berättigar till 

 sammanslåendet af de grupper, till hvilka dessa djur höra. 



Hvad beträffar de tre nu uppställda seriernas, Gnathostomernas, Poecilostomernas 

 och Siphonostomernas lefnadssätt, så äro väl alla Siphonostomer äkta parasiter. — Till Poe- 

 cilostomerna höra förnämligast alla de entomostraceer, som vackla mellan ett parasitiskt 

 och ett fritt lefnadssätt. Corycgeiderna äro, såsom vi veta, endast funna fritt kringsim- 

 mande; slägtet Sapphirina dels fritt, dels parasitiskt i Salper, Lichomolgus såsom parasit i 

 Ascidier, Ergasilus — dock endast honan — samt Chondracanthus på fiskar. Lamippe lefver 

 i kroppskaviteten af en Pennatula. Alla de parasitiska formerna äro förmodligen äkta para- 

 siter, ehuru det ej är troligt, att de alla i likhet med Ergasilus och Chondracanthus lefva 

 af sina värdars blod: några (t. ex. arterna af Lichomolgus) torde förtära det slem, som 

 afsöndras från kroppsytan af det djur, på hvilket de lefva, såsom väl äfven är fallet med 

 åtskilliga af Siphonostomerna. Hvaraf de fria Poecilostomerna hemta sin näring, är obekant. 

 Gnathostomerna föra till största delen, såsom kändt är, ett fritt kringsimmande lif; endast 

 Notodelphyiderna och Buprorus lefva parasitiskt. Notodelphyiderna äro oäkta parasiter: 

 detta är troligtvis äfven fallet med Buprorus, och kanske torde inom Gnathostomernas 

 serie inga äkta parasiter vara till finnandes. 



Benämningen Entomostraca (mussel-leddjur, mussel-krustaceer), som jag hittills efter 

 Zencker begagnat för de djur, hvarom nu är fråga, synes mig också böra utbytas mot 

 en annan. Af alla de krustaceer, som O. F. Muller i sitt bekanta arbete Entomostraca 

 seu insecta testacea etc. förenade under detta namn, förnämligast Cladocerer, Ostracoder och 

 Gnathostomer, göra väl de sistnämnda minst skäl för demia benämning, hvilken bäst hade 

 passat för Ostracoderna. Dessutom begagnas uttrycket Entomostraceer af många Zoologer 

 i en mycket vidsträcktare bemärkelse, omfattande icke blott den nu omtalade gruppen, 

 utan äfven de flesta eller till och med alla de öfriga, lägre krustacé-ordningarne, i motsats 

 mot de högre eller Malacostraceerna. Då de såsom Copepoder allmänt betecknade krusta- 

 ceerna omfatta' de högst utvecklade formerna bland de ifrågavarande djuren, och detta 

 namn är hemtadt från den för hela ordningen typiska bildningen af benen, hvilken icke 

 blott tillhör Gnathostomerna, utan äfven återfinnes hos de högre formerna bland de båda 

 öfriga serierna, så föreslår jag benämningen Copepoder såsom den lämpligaste för ordnin- 

 gen i sin helhet, och skall i det följande begagna den i denna betydelse. 



I följande öfversigt af Copepodernas ordning har jag sökt att under hvar och en 

 af de tre underordningarne eller serierna sammanföra de vigtigaste och bekantaste af elit- 

 hörande familjer. Man ser af denna öfversigt, huru inom alla tre serierne en gradvis 

 skeende förenkling och reducering, dels af kropps-segmenteringen, dels af de appendikulära 

 organerna låter följa sig ■ — ■ visserligen minst hos Gnathostomerna, der egentligen endast 

 Buprorus lemnar exempel på en mera genoingripande förenkling af kroppsformen — men 

 så mycket tydligare inom de båda öfriga grupperna. På fullständighet eller kritisk be- 





