12 T. THOEELL, 



ömse sidor om sugröret. Maxillerna äro oftast tre par, af hvilka de bakre paren nästan 

 alltid bilda hakorganer: deras antal är likväl ofta starkt reduceradt. Alla de former, som 

 visa en sådan mundelarnas byggnad, må bibehålla namnet Siphonostomer. 



Men det finnes en tredje grupp bland våra entomostraceer, hvilkas arter dels blifvit 

 förda till »Copepoderna», dels till »parasit-krustaceerna», och som på sätt och vis kunna 

 sägas stå emellan Gnathostomer och Siphonostomer, både hvad mundelarnas bildning och 

 lefhadssättet beträffar. Undersöker man t. ex. mundelarna hos en Corycwus (XI. 17: Q, 

 /u 1 , ju 2 , u 3 ) '), en Lichomolgus (XI, 15: R, Mj, M 2 , M 3 ), eller en Ergasilus (XI, 16: R, M,, 

 M 2 ), så finner man å ena sidan, att munnen icke bildar ett sugrör, att således alla mun- 

 delarne äro fria; men å den andra saknar man alldeles de tvärstående mandiblerne, som 

 äro så karakteriska för Gnathostomerna. Man finner på sin höjd tre par bihang, som alla 

 tydligen visa sig vara maxiller; deras form är ofta så likartad (15: R, M 1? M 2 , M 3 ), att 

 man icke kan undgå att inse deras lika betydelse, hvilken dessutom bevisas af analogier 

 inom Gnathostomernas afdelning: jemför t. ex. formen på 2:dra och 3:dje paret af dessa 

 bihang hos Corycceus (16: /u 2 , /u 3 ) med 2:dra och 3:dje parets maxiller hos Harpacticus 

 chelifer 2 ). Det första paret af de ifrågavarande maxillerna är ganska olika hos olika ar- 

 ter: stundom, hos Lichomolgus t. ex., äro de utdragna i en lång, mjuk, hårig spets (hvil- 

 ket hos detta slägte äfven är fallet med andra parets maxiller), och dessa mundelar äro 

 tydligen olämpliga både såsom tugg- och sugverktyg, och kunna kanske lämpligast kallas 

 slickande mundelar. Samma synes äfven förhållandet vara med dessa maxiller hos Erga- 

 silus, der de likväl icke äro utdragna i en spets, utan försedda med fina, tunna och håriga 

 lameller (16 MJ. Hos båda dessa slägten visa de på sidan baktill en lob, i spetsen be- 

 väpnad med ett par korta, grofva borst 3 ). Hos Corycceus (17 fi^) äro de mera kompli- 

 cerade och bestå af två utanför hvarandra belägna delar, som synas mera bildade för att 

 sticka eller gnaga med, än för slickning. — Andra parets maxiller sluta sig i form och 

 funktioner än mera till det l:sta (Lichomolgus: 15 M 2 ), än mera till det 3:dje parets, hvilka, 

 då de finnas, alltid torde fungera såsom grip- eller hakorganer, och äro betydligt mer 

 utvecklade hos hanarne (15 /u 3 ) än hos honorna (15 M 3 ). — De saknas hos (honan af) 

 Ergasilus. — Mundelarne hos Chondracanthus synas enligt Claus' beskrifning och figurer 4 ) 

 sluta sig nära intill Lichomolgernas. — Hos Lamippe rubra Bruzel., som jag äfven räknar 

 hit, finnes endast ett par krokformiga maxiller 5 ). — För denna afdelning föreslår jag be- 

 nämningen Poecilostomer, på grund af den vexlande formen af deras maxiller. 



Af dessa Poecilostomer insuga förmodligen många, om icke alla, sin näring förme- 

 delst muskler i oesophagus, antingen de lefva af djuriska kroppssafter eller af andra mjuka 

 eller flytande substanser. Till tuggning af fasta ämnen torde deras mundelar svårligen 

 kunna begagnas. I detta afseende likna de således Siphonostomerna, och det torde någon 

 gång vara svårt att afgöra, till hvilkendera af dessa båda serier man har att hänföra vissa 



') Den af mig undersökta arten af detta slägte synes vara identisk med C. germanus Leuck. (Arcliiv fur Na- 

 turgeschichte 1859) och är funnen af Prof. Lilljeborg vid kusten af Norge. 



2 ) Lilljeborg: Cladocera, Ostracoda et Copepoda. Pl. XXII. figg. 9 och 10. 



3 ) Dessa lober äro åtminstone hos Lichomolgus tydligen fastvuxna vid maxillerna och kunna således ej betraktas 

 såsom sjelfständiga mundelar, hvilket dessutom bevisas deraf, att de äro riktade mera bakåt eller utåt från 

 munöppningen. 



4 ) Uber d. Bau u. d. Entwickelung parasitischer Crustaceen, Tab. I. figg. 3, 4, 7 — 9. 

 8 ) Öfversigt af K. Vet. Akad. Förhandlingar 1858, Tab. IV. fig 14. 



