8 T. THORELL, 



mantel- och respirations-kaviteterna med sådan häftighet, att de ifrågavarande, i allmänhet 

 temligen ömtåliga krustaceerna ej gerna der kunna uppehålla sig. Det förtjenar anmärkas, 

 att den omnämnda, i Cynthia lurida funna arten Doropygus är den fastaste och glattaste 

 af alla mig bekanta Notodelphyider. 



Bland de uppräknade Ascidierna synes A. canina vara den, som har de flesta gäster 

 att herbergera. Minst två tredjedelar af det antal exemplar, man öppnar, innehålla para- 

 siter, oftast i flera exemplar, stundom ända till 30, ja någon gång 50 eller flera, hufvud- 

 sakligen Notodelphyider, isynnerhet Notodelphys Allmanni, Doropygus auritus och Botachus 

 cylindratus. Afven Not. prasina, N. tenera och Lichomolgus forficula tillhöra särskildt denna 

 art, som dessutom mera tillfälligtvis, såsom det synes, herbergerar ännu några andra af 

 våra entomostraceer. Dessa äro dock icke de enda djur som besvära denna Ascidia. En 

 mussla, Modiolaria marmorata, som blifver ända till f tum lång, sitter ofta i flera exem- 

 plar i hennes yttre mantelkavitet, invuxen i den yttre manteln, och bidrager icke litet till 

 att ge henne den oregelbundna och bizarra gestalt, hon ofta företer. I A. canina, men 

 oftare i ett par andra arter, t. ex. A. parallelogramma och venosa, är det, som man icke 

 sällan träffar den 7 — 8 millimeter långa Anonyx tumidus, likaledes ofta nog i flera exem- 

 plar. — Med dessa nu nämnda djur, som alla regelbundet lefva i Ascidier, får man icke 

 förblanda sådana, som endast tillfälligtvis träffas i dem: så har jag i deras respirations- 

 säck af krustaceer funnit t. ex. en art Cythere, en ung Hippolyte, en Mysis; bland djur af 

 andra klasser, som man icke sällan på detta sätt anträffar, vill jag blott nämna ungar af 

 Sjöstjemor. Alla dessa djur synas endast händelsevis hafva kommit in i Ascidian med den 

 ström, som de respirations-kaviteten beklädande ciliernas rörelse åstadkommer i vattnet, 

 och äro också ofta döda, då man finner dem. 



A. mentula hyser ungefär samma parasiter, som A. canina. I denna art förekommer 

 dessutom oftast Buprorus Lovéni. I A. parallelogramma uppehålla sig företrädesvis N 

 agilis, Ascomyzon Lilljeborgii och Lichomolgus albens. A. venosa synes uteslutande herber- 

 gera N. coerulea; den är oftast värd för Dor. gibber och Lich. marginatus och, jemte A. 

 canina, för D. pulex. 1 A. intestinalis har jag funnit tvenne former, som jag icke träffat 

 hos någon annan art, nämligen Not. elegans och Lich. furcillatus; i A. aspersa en, Doropy- 

 gus psyllus. 



Det visar sig redan af hvad jag nu anfört, att de ifrågavarande entomostraceerna i 

 afseende på förekomst och utbredning förhålla sig mycket olika. Några tyckas uteslu- 

 tande lefva i en bestämd art Ascidia, under det andra väl förekomma företrädesvis i en, 

 men också undantagsvis träffas i andra. En och annan visar sig tillhöra flera arter utan 

 åtskilnad, och till dessa hör i främsta rummet Dor. pidex, som icke blott lefver i A. ve- 

 nosa, canina, aspersa, parallelogramma och troligtvis äfven mentula, utan också, såsom jag 

 redan omnämnt, i en art Cynthia. Dit hör också Ascidicola rosea, som jag funnit hos A. 

 intestinalis, parallelogramma, canina och aspersa, utan att kunna afgöra, i hvilken den 

 helst trifves. 



Botachus cylindratus, Ascomyzon Lilljeborgii och arterna af slägtet Lichomolgus finner 

 man nästan uteslutande mellan Ascidiernas gäl-lameller, hvaremot de öfriga vistas i sjelfva 

 gäl-kaviteten : stundom, ehuru, såsom det synes, endast tillfälligtvis, finner man dem i den 

 yttre eller inre mantel-kaviteten. Då Ascidierna blifvit skadade, eller det vatten, hvari de 

 befinna sig, icke är friskt och rent, begifva sig deras parasiter ofta ut genom branchial- 



