76 



vudet, utan äfven af ett thoracalsegment, synes deraf, att den icke blott bär antenner 

 och mundelar, utan äfven l:sta benparet, åtminstone hos de former, jag haft tillfälle att 

 undersöka). Hos Ascomyzon och Dyspontius äro thoracalsegmenten af det typiska antalet, 

 eller 5: hos Asterochceres och Artotrogus finnas, enligt Boeck, endast 3 fria thoracalsegment, 

 hvilket synes bero derpå, att hos dessa slägten det 3:dje och 4:de sammansmält till ett 

 enda, likasom det l:sta är förenadt med hufvudet. Abdomen är kortare, än cephalotho- 

 rax, och har troligtvis hos q* a f Dyspontius det fulla antalet (6) skilda segment: $ har 

 endast 5, men af dessa är det l:sta tydligen sammansatt af tvenne (XIV. 22 A). Hos 

 Ascomyzon äro abdominalsegmenten 5, af hvilka de två första likaledes äro sammanvuxna 

 med hvarandra hos $. Samma synes förhållandet vara hos Asterochceres. Artotrogus upp- 

 gifves hafva 5 abdominalsegment, men Boeck nämner ej, af hvad kön det exemplar varit, 

 som han aftecknat och beskrifvit. Detta djurs abdomen visar (1. c. Pl. I. fig. 10) en 

 ganska egendomlig bildning: de tre första segmenten äro ytterst korta, och figuren visar 

 å det första af dem icke någon genitalöppning : deremot antyder den på det 4:de, som är 

 längre och bredare än de tre föregående tillsammans, två smala, långsgående öppnin- 

 gar (?). — Sista abdominalsegmentet har formen af två korta bihang, i spetsen försedda 

 med långa, cilierade borst. Ögat är litet och dubbelt, såsom hos Lichomolgus: Artotrogus 

 och Asterochceres skola hafva tvenne små, skilda ögon. 



På undersidan bär hufvudet 2 par antenner, ett sugrör samt 3 par maxiller. Första 

 parets antenner äro än kortare, än längre än hufvudet, mer eller mindre trädformiga, än 

 med talrika, c:a 20 leder, och då vid basen något förtjockade, än med färre (...9 — 10...) 

 Andra parets antenner äro kortare, 3 — 4-ledade, oftast med en stark klo eller tagg i spet- 

 sen, hos Ascomyzon försedda med en liten bi-gren på yttre sidan. Sugröret är merendels 

 långt och smalt, och innesluter väl oftast, såsom Boeck uppgifver för de arter, han be- 

 skrifvit, två transformerade mandibler, som jag dock icke kunnat finna hos Ascomyzon. 

 A ömse sidor om sugröret, nära dess bas, ser man oftast ett af en eller flera leder be- 

 stående bihang, som väl rättast bör anses såsom en palp, motsvarande Gnathostomernas 

 mandibularpalp, ehuru den är fullkomligt skild från sugröret. Första parets maxiller äro 

 af något omvexlande form, oftast tvågreniga; de två bakre paren äro benlika, i spetsen 

 beväpnade med en tagg eller klo. Boeck förmodar, att de delar, som jag anser för l:sta 

 parets maxiller, äro maxillarpalper; men deras betydliga afstånd från de benlika maxil- 

 lerna hos Ascomyzon och isynnerhet hos Dyspontius (XIV. 21 R, 22 R: m) låter svårligen 

 förena sig med ett sådant antagande, särdeles som de äro fastade rätt framför, icke på 

 sidan om dessa maxiller. Jag bör dock tillägga, att hos Asterochceres finnas, enligt Boeck, 

 2 par sådana bihang, hvilket gör tydningen af dessa organer mindre säker: dock torde 

 väl i detta fall det främre paret böra anses för l:sta parets maxiller, det bakre såsom 

 maxillarpalper. — Benen äro af den för Copepoderna typiska formen. Deras antal synes 

 motsvara thoracalsegmentens : utom på det sista af dessa, der de äro helt rudimentära 

 eller alldeles saknas, äro de starkt hoptryckta, och bestå af en tvåledad basaldel, som 

 oftast bär två 3-ledade grenar, med simborst och taggar i brädden; de förenas två och 

 två af en stor mellanskifva. Artotrogus och Asterochwres skola endast hafva 3 par sådana 

 ben. Ascomyzon och Dyspontius hafva 4. 



Om de hithörande djurens inre byggnad är ingenting bekant. Af den stora öfver- 

 enstämmelsen i den yttre formen mellan dem och de högre familjerna inom de föregående 



