446 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (70) 



ja que es basa en caràcters tan secundaris com són les dimen- 

 sions i la variació de l'altura. 



Després de la comparació del nombrós material de què 

 disposem, no sols de la conca del Llobregat sinó també de 

 molts altres indrets, i després de consultar l'obra de Caziot 

 «Etude sur les mollusques terrestres et fluviatiles de la princi- 

 pauté de Mònaco et du département des Alpes Marítimes» 

 on es veuen iconografiades un nombre considerable de les 

 suposades espècies en les mateixes planxes, no pot menys d'ar- 

 ribar-se a la convicció de que cap d'aqueixes constitueix una 

 forma ben determinable i circumscripta, sinó que es reuneixen 

 unes amb altres per transicions insensibles. 



Així és que no pot atribuir-se cap valor a les diferències de 

 diàmetre, altura, globulositat, coloració, i lo que en són conse- 

 qüències naturals, com la major o menor amplada de l'umbilic, 

 forma i disposició de l'obertura, ja que totes les combinacions 

 d'aquests accidents poden trobar-se entre els individus d'una 

 mateixa colònia, no constituint cap obstacle per a la propagació, 

 com ja, en efecte, s'ha observat en la còpula. 



En quant a la porcellanització del test, sembla que és 

 conseqüència de la influència més o menys immediata del mar; 

 així és que aquestes formes, que abans es nomenaven Hèlix 

 grannonensis Serv., no s'allunyen tant del mar com les colore- 

 jades. En són prova les localitats observades per nosaltres, 

 com per exemple les abans nomenades H. grannonensis en els 

 límits del Montsech i de les planúries salobres de l'Urgell, men- 

 tre que les formes colorejades remunten, en forma de dimensions 

 més reduïdes que el tipus de Draparnaud, fins al peu de l'alt 

 Pireneu (Seu d'Urgell). 



Aquestes reflexions ens han induït a reunir baix la deno- 

 minació draparnaudiana tots aqueixos noms que constituïen un 

 ver obstacle per a l'estudi d'aquest grup. 



