(89) A. Bofill i F. Haas 465 



forma i per a donar- ne una bona representació gràfica (là- 

 mina 2, figs. 14-19J. 



Les dimensions oscil•len entre 8'5 i 7 diàm. i 4/5 i 3*5 alt. 



Un sol exemplar té: diàm. 7% alt. 5 mil. 



Les principals diferències entre montserratensis i betulonensis 

 consisteixen en que la última és generalment de menors di- 

 mensions, menys elevada superiorment, en què l'estriació de 

 la part superior és menys densa, menys regular i més costi- 

 forme. D'aquests caràcters es desprèn que l'anteriorment citada 

 montserratensis de Sant Llorenç és en certa manera intermitja 

 entre la montserratensis de Montserrat i la betulonensis. 



Aquests fets indueixen a suposar que en la regió on viuen 

 Ics formes carenades de H. striata, regió que més o menys 

 coincideix amb la compresa entre el Llobregat i el Besòs, cada 

 serra té una forma característica i molt afine a la de les serres 

 immediates. Els dos extrems d'aquesta cadena de formes re- 

 presentarien aleshores la montserratensis i la betulonensis, ju- 

 dicant així que és impossible seguir la opinió de Thieux en 

 1. c, p. 38, que considera H. montserratensis com varietat de 

 Jacosta betulonensis, essent aquestes dues formes anàlogues i 

 equivalents a la H. striata barcinensis. 



Sens entrar en detalls sobre la naturalesa dels terrenys on 

 viuen aquestes formes, ens veiem obligats a no abundar en les 

 idees de M. Thieux respecte de la calcifòbia de betulonensis i 

 de la silici fòbia de montserratensis, ja que unes i altres s'han 

 trobat indistintament en terrenys calcaris, silicis o que partici- 

 pen d'ambdues naturaleses. 



40. Hèlix (Candidula) apicina Lamarck 



Hèlix apicina Lamarck, Ànim. s. vert., VI, parte II (1823), p. 93. — 

 Dupuy, Hist. moll. France (1849), p. 233; làm. 12, fig. 10. — Bofill, 



