470 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (94) 



H. rugosiuscula francesa ho és tant sols en son naixement. 

 Per aquesta raó la considerem com íorma local de H. (Can- 

 didula) rugosiuscula rugosiuscula Drap., aplicant-li la deno- 

 minació més antiga de monistrolensis Fagot. 



A part de les diferències sobredites, coincideixen les dues 

 en l'amplitud de variació respecte de les dimensions i de la 

 forma; i així s'expliquen les citacions de paladilhei i de jean- 

 bernati fetes de la conca del Llobregat, que representen respec- 

 tivament formes molt elevades i molt deprimides de la rugo- 

 siuscula rugosiuscula i que, en nostre cas, es refereixen a formes 

 anàlogues de rugosiuscula monistrolensis. 



Les denominacions subpaladilhei i miraculensis s'han donat 

 a formes que caben dintre de l'amplitud de variació de H. ru- 

 gosiuscula monistrolensis, la primera de Montserrat i la segona 

 de Miracle. 



En virtud de les regles de nomenclatura, deu suprimir-se 

 com supèrflua la denominació monasteriolensis, ja que no re- 

 presenta més que una llatinització del nom monistrolensis, 

 que, a més, té una prioritat de 14 anys. 



Repetim aquí l'esmentada figura que hem donat en el 

 treball sobre el Noguera Ribagorçana (làm. 2, figs. 27-32), 

 que té per original un co-tipus de Fagot; i a més retratem 

 (làm. 2, figs. 33-38) un exemplar procedent de Miracle, co- 

 tipus de H. miraculensis Marcet. 



Resta encara indicar les diferències entre H. (Candidula) 

 murcica penchinati i H. (Candidula) rugosiuscula monistrolensis. 

 Com hem dit al tractar de la primera, les dues formes poden 

 confondre's de prompte, per tenir les mateixes estriacions i 

 dimensions; però H. penchinati és sempre més tectiforme i té 

 l'obertura més rodonejada, mentres que H. monistrolensis és 

 més escalonada i té l'obertura angulosa o més o menys ovalada, 

 segons el grau d'angulositat de l'últim anfracte. 



