(ii i) A. Bofill i F. Haas 487 



Vallonia excèntrica Sterki, Proc. Acad. Nat. Se. Philadelphia (1893), 



part II, p. 252, làm. 8, fig. B M. — Pilsbry in Tryon, Man. conch. 



2.» ser. VIII, làm. 32, f. 6-9. — Geyer, Verhandt. Vaterl. Ver. Naturk. 



Würst., LXIII(i907), p. 420; Unsere Land-und Süsswasser-Mollu- 



sken (1909), p. 32, làm. 13, figs. 11, 12. 

 Hèlix pulchella var. laevis Almera y Bofill (non Sandberger), Almera 



y Bofill, Bol. mapa geol. Espafia, ser. 2. ; >, IV (1898), p. 96. 



Barcelona (Rosals), 3 exemplars. 



Castelldefels (Haas), 1 exemplar. 



Ca'n Ubach de Rubí (Almera i Bofill), 3 exemplars sub- 

 fòssils. 



Referim a aquesta espècie els esmentats exemplars, que no 

 corresponen a cap de les dues Vallònies citades en la península 

 ibèrica; però deu tenir-se present que no pertanyen a la forma 

 típica de l'espècie de Sterki. Aquest autor atribueix a sa ex- 

 cèntrica una superfície enterament llisa, mentres que els nostres 

 exemplars representen totes les transicions des de la forma 

 típica absolutament llisa fins a una forma molt regularment 

 i densament costulada (costulata, non costata). Aquesta costu- 

 lació és l'únic caràcter que no està conforme amb la descripció 

 original; els demés caràcters atribuïts a la excèntrica (d'una 

 brillantor en l'epidermis com la del greix, contorn oval de la 

 closca, umbilic excèntric i ovalat, peristoma poc reflexe) apa- 

 reixen també en nostres exemplars. 



L'existència d'una forma costulada en una espècie típica- 

 ment llisa no deu estranyar-se per quant la Vallonia pulchella 

 Muller, també llisa, té una forma costada: la enniensis Gredl. 



Com hem dit abans, no sabem que aquesta espècie hagi 

 sigut citada en la península ibèrica; solament Sterki (1. c, 

 p. 254; la cita dels Pireneus, sense concretar localitat, ni tant 

 sols si és aquesta dels Pireneus francesos o espanyols. 



L'exemplar representat en les figs. 8- n de la làm. 3 pro- 

 cedeix de Barcelona. 



