(177) ■<4• Bofill i F. Haas 553 



Gavà (Maluquer). 



Castelldefels (Rosals), molts exemplars. 



Vallvidrera (Salvanà). 



Penya de Ca'n Rafel, a Vallirana (Bofill), 1 exemplar. 



Montserrat (Coronado); (Bofill), 5 exemplars; (Maluquer, 

 Serradell, Marcet). 



Entre Manresa i Berga (Anònim). 



Lo mateix que en nostres precedents estudis sobre la fauna 

 malacològica de les valls pirenaiques catalanes, continuem aquí 

 la Cl. penchinati com una forma de Cl. crenulata, si bé no ig- 

 norem que es distingeix molt poc d'aquesta última. 



Deixant d'entre els caràcters distintius els purament externs 

 i que caben baix la variació individual, resulta que Cl. penchi- 

 nati es distingeix per la longitud de son plec palatal superior, 

 que està més prolongat més enllà de la lunelia; però com entre 

 nostres exemplars no n'hi ha cap que per la longitud de l'es- 

 mentat plec palatal superior correspongui a Cl. crenulata típica, 

 creiem prudent no considerar Cl. penchinati sinònima de Cl. cre- 

 nulata. 



Varis autors, com Hidalgo, Bofill i Salvanà, han citat amb 

 el nom de Cl. rugosa la forma que ara ens ocupa; però tenint 

 a la vista els exemplars de Martorell i Bofill, que han originat 

 la corresponent citació de Hidalgo, podem assegurar que es 

 tracta de la Cl. crenulata penchinati. 



En quant a la cita de Salvanà, suposem amb molta proba- 

 bilitat que ell també, com tots els malacòlegs barcelonins de 

 son temps, prengueren la forma de Bourguignat. per Cl. ru- 

 gosa. A més, no s'ha trobat aquesta última en tota la munta- 

 nya del Tibidabo, mentres que la penchinati abundava en 

 Sarrià, localitat molt pròxima a Vallvidrera: i diem abundava, 

 perquè han desaparegut els paratges on vivia junt amb Buli- 

 minus [Ena) obscurus Muller i munió d'altres mol•luscos allí 



