590 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (214) 



abans esmentada, el qual deu considerar-se co-tipus, i que 

 comprova sa identitat amb P. obscurus esseranus, qual varia- 

 bilitat queda demostrada amb les figures de nostres quatre 

 treballs precedents. 



Donem així mateix la figura d'un exemplar de la localitat 

 més baixa on s'ha recollit aquesta forma en la conca del Llo- 

 bregat, Gironella (làm. 4, íigs. 3 i 4), i una altra de la més 

 elevada, Greixa (làm. 4, figs. 5 i 6). 



Respecte de l'estriació d'aquest Pomatias, pot repetir-se el 

 que ja hem dit en nostres treballs sobre el Noguera Pallaresa 

 i el Segre, çò és, que en llocs humits o ombrívols (per exemple 

 Gironella, Falgars, fonts del Llobregat) queda molt reduïda i 

 fina, arribant a desaparèixer quasi del tot, mentres que en llocs 

 àrids, exposats al sol (com Guardiola, Greixa, etc), aquesta 

 estriació s'accentua fins a pendre el caràcter de costulació. 



En quant a la relació de P. obscurus esseranus amb P. obs- 

 curus martorelli de què acabem de tractar, sembla que són 

 dues formes locals que es substitueixen en llurs respectives 

 àrees de dispersió. No ignorem que són formes íntimament 

 emparentades i llur semblança s'accentua més encara si es 

 considera que ambdues tenen les mateixes variacions: però es 

 distingiran amb més o menys precisió per la manera com es 

 presenta la convexitat dels anfractes: doncs en P. martorelli 

 el màximum de llur convexitat coincideix amb la línia mitja 

 de les voltes, mentres que en el P. esseranus està situada de- 

 cididament més avall. 



El P. esseranus és propi, com ja hem dit en altres ocasions, 

 de la regió dels congostos prepirenaics, mentres que P. mar- 

 torelli correspon, per sa àrea de dispersió, a-la regió del Mont- 

 sech. 



