59 2 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (216) 



Amnicola roigiana Salvanà, Crón. Cient. Barcelona, X (1887), p. 141. 

 A. monjoi Chía, Mol. terr. agua dulce Barcelona (1887), p. 14. 

 A. vallensana Almera y Bofill, Bol. mapa geol. Espana, 2. a ser., IV 

 (1898), p. 83, làm. 5, fig. 23. 



Barcelona (Bofill, Chía, Salvanà). 



Ca'n Tunis (Paladilhe, Servain); (Martorell), molts exem- 

 plars; (Bofill), molts exemplars; (Salvanà), molts exemplars; 

 (Letourneux i Bourguignat, Fagot); (Aguilar- Amat) , molts 

 exemplars; (Haas), molts exemplars. 



Entre Hipòdrom i boca del Llobregat (Bofill), molts exem- 

 plars; (Aguilar- Amat), molts exemplars. 



Boca del Llobregat (Bofill), 8 exemplars; (Zulueta). 



Aluvions del Llobregat, en sa boca (Gros), 2 exemplars. 



Prat del Llobregat (Bofill), molts exemplars; (Maluquer); 

 (Aguilar- Amat) , molts exemplars; (Rosals), molts exemplars. 



Estany de Remolà (Aguilar-Amat) , molts exemplars. 



Castelldefels (Sagarra); (Haas), molts exemplars. 



Ca'n Ubach de Rubí (Almera i Bofill), n exemplars sub- 

 fòssils. 



Terrassa (Bofill), molts exemplars. 



Capellades (Romaní), subfòssils. 



L'estudi de molts cents exemplars ens ha convençut que 

 és impossible mantindré la separació de les dues espècies clàs- 

 siques de Draparnaud Amnicola similis i A. anatina. Reunint 

 aquestes amní coles baix la denominació més antiga de A. si- 

 milis ens donem compte de lo atrevit de nostre procedir; però, 

 com ja hem dit, l'estudi de nostre material tan nombrós ens ha 

 ensenyat que els tipus draparnaudians no sols s'enllacen per 

 transicions insensibles, sinó que no són els extrems d'aquesta 

 cadena de formes. 



Les dues formes, tals com les entenia Draparnaud, no es 

 troben juntes en totes les localitats: nosaltres les tenim de les 



