694 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (318) 



Xerophila (Helicopsis) bruchiana «Fagot», Serradell, Sota Terra, 1909, 



p. 140 (nomen). 

 Xerophila (Hèlix) bruchiana Marcet. Rev. Montserr., IV, 1910, p. 272. 

 Hèlix acosmia Almeia & Bofill, Bol. Mapa Geol. Espana, 2. Ser., IV, 



1898, p. 97, Tai. 7, Fig. 6. 

 Hèlix aíf. heripensis Romaní, Butll. Inst. Cat. Hist. Nat., XVII, 1917, 



p. 47. 



Barcelona (Bourguignat, Mengo, Hidalgo). (Bofill). 3 Exemplare. 

 (Chía, Fagot). 



Llobregatgenist an seiner Mündung (Zulueta). 



Gavà (Bofill). 1 Exemplar. 



Sarrià bei Barcelona (Aguilar-Amat). 1 Exemplar. 



Pedralbes bei Barcelona (Bofill). 2 Exemplare. (Servain). 



Vallvidrera bei Barcelona (Salvanà). 



Rubí (Almera & Bofill), 3 subfossile Exemplare. 



Martorell (Almera & Bofill), subfossil. 



Vallbona (Sagarra). 1 Exemplar. 



Torre de Claramunt bei Capellades (Romani). 2 subfossile Exemplare. 



Igualada (Aguilar-Amat). 1 Exemplar. 



Bruch (Serradell, Marcet). 



Monistrol (Bofill). 4 Exemplare. 



Montserrat (Bofill). 2 Exemplare. (Fagot, Marcet, Serradell). 



Gironella (Maluquer). 1 Exemplar. 



Riera de ca'n Llop bei Gironella (Haas). 2 Exemplare, wovon eines 

 aus Genist. 



Pont de Raventí (Haas). 8 Exemplare. 



Zwischen Pont de Raventí und Guardiola (Haas), 2 Exemplare. 



Guardiola (Haas). Viele Exemplar. 



Bagà (Haas). 1 Exemplar. 



Greixa (Haas). Viele Exemplare. 



Zwischen Guardiola und Pobla de Lillet (Haas). 1 Exemplar. 



Pobla de Lillet (Bofill). Viele Exemplare. (Haas). Viele Exemplare. 



Zwischen Pobla de Lillet und Castellar d'En Huch (Haas). 1 

 Exemplar. 



Castellar d'En Huch, an der Llobregatquelle (Bofill). 1 Exemplar. 

 (Haas). 10 Exemplare. 



Wie wir schon in unsrer Arbeit über die Noguera Pallaresa (Treb. 

 Mus. Ciènc. Nat. Barcelona, X, 1920 p. 26, Taf. 2, Fig. 13, 21) tíargelegt 

 haben, betrachteten wir H. barcinensis als die für das katalonischc 

 Küstengebiet charakteristische Lokalrasse der Candidula striata Drap., 

 wàhrend H. pallaresica Fag. als deren Veitreterin auf der Südseite 

 der Zentralpyrenàen aufzufassen ist. 



Stücke der beiden erwàhnten Lokalformen von Cand. striata, die 

 von niedrig gelegenen Fundorten stammen, lassen sich noch verhiltnis- 

 màssig sicher unterscheiden, da barcinensis, im Vergleich zu pallaresica, 



