20 CLADOCERA. 
nierne, bland hvilkas exkrementer jag funnit lemningar af deras likar, 
äfven förtär animaliska ämnen. Uti dess matrix har jag funnit 6 å 8 
ägg, eller ungar, men DE GrER uppgifver, att han ofta funnit flere än tolf. 
2. SIDA BRACHYURA, Levin. 
Caput non rostratum margine inferiore sinuato. Antennarum secundi paris ramus brevior tri- 
articulatus, et ramus longior biarticulatus, articulo primo quattuor, et articulo secundo octo setas ge- 
niculatas et ciliatas gerente. Abdomen breve. Longitudo circit. 4 mm. 
Tab. I, fig. 6; tab. II, fig. 1; tab. XVI, fig. 8. 
Sida brachyura, LIEVIN: Die branchiop. der Danzig. Gegend, p. 20, tab. IV, fig. 3—9 (1848). 
Daphnella Vingii, BARD: Natural History of the British Entomostraca p. 109, tab. XIV, fig. 1—4. 
Sidea crystallina, S. FISCHER: Uber die in der Umgebung von S:t Petersburg vorkommenden Cru- 
slaceen aus der Ördnung der Branchiopoden und Entomostraceen (Mémoires pré- 
sentés a I'Académie, Impeériale des Scienoes de S:t Pétersbourg par Divers Sa- 
vants, Tome VI:me, 1831, p. 160, tab. I & II). 
Beskrifning: Den är vida mindre än föregående, och skiljes dessutom 
lätt från denna derigenom, att den saknar rostrum, och att den längre 
grenen å andra paret antenner blott har tvenne leder, tillsamman bä- 
rande tolf ledade och cilierade borst. Färgen är hos denna lik den hos 
föregående, och genomsigtigheten ungefär densamma. Sedd från sidan 
(tab. II, fig. 1), har den en nåstan elliptisk form med hufvudet mera lång- 
sträckt, än hos föregående. Dess fråmre kontur företer en jemn rundning; 
men den undre har straxt bakom ögat en tydelig bugt; derefter är den 
bakåt något, fast obetydligt bågböjd, och slutas vid labrum (a) utan ro- 
strum. Öfre konturen af hufvudet är föga bågformigt böjd, och företer 
bakåt ingen uppstående kant, såsom hos föregående. Vid gränsen mellan 
hufvud och thorax år en tydelig fördjupning. Ofvan thorax är skalet tem- 
ligen: starkt bågformigt böjdt, men har närmare bakre kanterne en liten 
bugt. Båda sidodelarne af skalet äro vid ryggen sammanvuxna ända till 
bakre kanterna. Vinkeln mellan öfre och bakre kanterne år trubbig, och de 
sednare hafva på deras medlersta del merendels en liten utstående båge. 
Med en rundning, som i början är starkare, öfvergå de bakre kanterne i 
de undre. Vid denna rundning äro kanterne af skalet väpnade med längre 
och kortare taggar, som på bakre kanterne blifva mindre, och stråcka sig 
till den der befintliga utstående bågen. Parallelt med bakre kanterne går 
innanför dem en linea, som sträcker sig uppåt den öfre, och hvars början 
här utmärkes med bokst. fi De undre kanterne äro för det mesta råta, 
