26 ÖLADOCERA. 
Öfverläppen (labrum) (tab. I fig. 4), som betäcker oesophagus, är 
på sin mot denne vända sida concaverad, och bär vid spetsen ett rundadt, 
och cilieradt, bladlikt bihang (6), som troligtvis fungerar såsom ett oper- 
culum oris. Mandibulan, sedd från yttre sidan (fig. 2), har nåstan formen 
af en menniskofot. Den nedre inåtvända delen (a) har vid spetsen den 
egentliga tuggytan. Denna (fig. 3, a) visar sig såsom en oval öppning: 
Vid inre sidan af kanterna af denna öppning sitta grofva, rörliga borst 
eller taggar, som efter djurets död äro rigtade inåt; och då dessa taggar 
förmodeligen i ena kanten äro våpnade med andra mindre taggar, såsom 
jag funnit hos Acantholeberis och Lynceus, så år det troligt, att de fungera 
såsom tänder vid de mjuka födoämnenas sönderdelande. Figuren 1 visar 
mandibulan från inre sidan. Vid nedre spetsen synes ett temligen spetsigt 
utskott och ett par rundade ojemnheter. Ofvan den nedre delen synes 
en fördjupning (6) der musklerne hafva sina fästen. Med sin öfre ända 
har den en likadan articulation med skalet, som den, jag beskrifvit hos 
Sida crystallina, men här har den sitt fäste vid vinkeln mellan den ut- 
stående kanten af hufvudets hvalflika öfre skalbetäckning och den öfre 
delen af epimerets främre kant. Bak mandiblerna sitta ett par maxiller, 
som hafva den hos Daphmierna vanliga formen”), och bestå af en basal- 
del, och en yttre, rörlig del, som bär vid spetsen trenne ledade och ci- 
lierade taggar, och en kortare rudimentär d:0. | 
Benen hos Daphnierna hafva en särdeles invecklad byggnad, och 
hafva ännu icke af någon blifvit riktigt beskrifne och afbildade. Af alla synas 
JuRInE och Barrp vara de som kommit sanningen närmast. Hos ifrågava- 
rande art visar sig första benparet hos honan, sedt från yttre sidan (tab. 
I, fig. 5), nästan under form af en kattfot, hvars klor till antal och längd 
råkat få en monströs utveckling. Öfra delen af benet är af cylindrisk form. 
På sin nedre del bär det ett blåslikt bihang (a) framom bakre kanten”): 
Midtemot har det å fråmre kanten tvenne cilierade borst, af hvilka det öfre 
är det längsta. Nedtill är det liksom afdeladt i fingrar, hvilka bära långa, 
en gång ledade, och å sitt yttre led cilierade borst, af hvilka de medlersta 
6) Se tab. II, fig. 4, den ena maxillan al. D; sima. 
7) Detta blåslika bihang, som finnes å alla benparen, motsvarar den af M. EpvArDs 
(Hist. nat. des Crust. T. 1. p. 49) så kallade ”fouet vesiculaire” å benen af sl. Apus, 
och motsvarar äfven branchialblåsan å benen hos Amphipoderna; samt torde derföre böra 
anses såsom ett respirationsorgan. 
