392 CLADOCERA. 
lik den hos honan. Men nedre och främre kanterna af skalets epimerer 
(fig. 11) visa en skiljaktig form. Den förra är bugtig, och framåt för- 
sedd med långa hår. Den främre kanten (a) böjer sig måt och bakåt, 
så att, då djuret ses nedifrån, de båda främre kanterna af epimererna 
stöta intill hvarandra: Dess första benpar liknar i det närmaste det af 
föregående art. 
Det är på denna arten som JurisE har gjort sina intressanta iaktta- 
gelser öfver fortplantningen. Han har sett och afbildat parningen. Med 
tillhjelp af sina långa klor på första paret ben, samt äfven med tillhjelp af 
första paret antenner håller sig hannen fast vid honan, tills han får tillfälle 
att närma den bakre delen af sin abdomen till hennes, hvilket sällan for- 
drar mer än åtta å tio minuter. En sådan parning är icke endast tillräcklig 
att befrukta honan för hela dess lifstid, utan sträcker sin verkan till flera 
generationer. Såsom redan ofvan är anfördt, har JurinE å individer af denna 
arten fullföljt fortplantningen utan parning genom sex generationer, och å 
en annan (Lynceus sphericus) genom femton. Häruti kunna vi finna en för- 
klaring öfver det förhållandet, att hannarna äro vida mindre talrika, än ho- 
norna, och isynnerhet i början på våren och sommaren till och med äro 
sällsynta. Förr än sedan den ömsat skal trenne gånger, efter det den blifvit 
framfödd, börja icke äggen hos den att blifva synliga i ovaria. Men då 
passera de från dem in uti matrix genom en kanal, som förenar den bakre 
delen af hvartdera ovariet med den bakre delen af matrix, på ett sådant 
sätt, som jag redan beskrifvit för Daphnia sima, vid beskrifningen af Sida 
crystallina.  JuriSE observerade, att af den mörka massa, som utgick i 
matrix från hvartdera ovariet, bildade sig flera ägg; men då jag lyckades 
få se detta fenomen, bildade der sig blott ett ägg af det ämne, som ut- 
gick från hvartdera ovariet, d. v..s. tillsammans tvenne ägg. Denna skilj- 
aktighet i observationen betyder dock ingenting, då man vet, att inom 
samma art t. o. m. hos samma individ, äggens antal vid hvarje partus 
varierar ganska betydeligt.. Det är minst i början och slutet åf individets 
hfstid, då naturligtvis propagationskraften är svagast. JurinE yttrar den 
förmodan, att de båda kanalerna, eller oviducterna förena sig till en. Men 
jag tyckte mig se, att de voro skilde, emedan de båda mörka massorna 
utgingo på en gång vid hvardera sidan af abdomen vid sidan af hvaran- 
dra. Väggarna i dessa oviducter äro så tunna och genomsigtiga, att det, 
sedan genomgången var gjord, icke var mig möjligt att se dem, oaktadt 
jag noga kände deras läge. Sedan äggen inkommit i matrix, åtgår till 
