9 ÖLADOCERA. 
é 
De hafva blott ett sammansatt och särdeles rörligt öga”), som be- 
täckes af samma skal, som omsluter de öfriga kroppsdelarne. Merendels 
endast i kanten af ögat synas flere eller färre genomsigtiga och klara 
krystall-linsar. Hos somlige kan man dock ganska väl urskilja dem äfven 
i disken af ögat. 
Antennerne åro tvenne par, af hvilka det fråmre, eller första paret 
vanligtvis äro små, eller rudimentära, samt fästade nåra den nedre delen 
af hufvudet, som ofta bildar en spets, och då kallas rostrum; och det 
bakre, eller andra paret alltid äro stora, och fästade vid sidan af hufvudet 
nära dess bakre gräns, samt bestå af en stam med tvenne, eller hos en 
(Latona) trenne grenar ?), som hvardera äro afdelade i flere leder, och 
bära långa borst, såmt fungera såsom dessa djurs enda rörelseorganer >). 
Det är i synnerhet dessa antenners form, som för denna ordning är ut- 
mårkande. Det synes, som de skulle hafva erhållit sin enorma utveckling 
på de med dem beslägtade främre antennernas bekostnad, emedan desse 
merendels äro små, och hafva stannat i sitt första utvecklingsstadium, ett 
fenomen, som för öfrigt synes vara öfverensstämmande med det hos or- 
1) Det var härföre som LisnÉ med namnet Monoculus benämnde det slägte, hvar- 
under han uppförde såväl de Crustaceer, som höra till denna, som dem, som höra till de 
tvenne följande ordningarne. Hos de outbildade ungarne af en del har jag dock sett 2:ne 
tydligt åtskilda ögon. Detsamma anföres af Jurine m. fl. 
2) Deraf namnet Cladocera. 
3) På grund af denna deras egendomliga form och fun lliga hafva somlige, såsom Ju- 
RINE. STRAUS m. fl. icke velat anse dem för antenner, utan hafva betraktat dem såsom ett 
slags ben, under benämning af åror (”rames”). Hvad formen beträffar, så är den visser- 
ligen mycket alvikande från den bland Crustaceerne och Insekterne för antennerna vanliga; 
men då man tager i betraktande, till hvilken grad organerna till sin form äro underka- 
stade föränderlighet i mån af den olika beskaffenheten af de funktioner, för hvilka de äro 
bestämda, så bör denna icke kunna vara så särdeles påfallande. Och hvad funktionen vid= 
kommer, så hafva de denna gemensam, åtminstone till dels, med de tvenne följande ord- 
ningarne, t. o. m. med somlige andra Crustaceer, t. ex. Corophvum, ehuru man alls icke 
dragit i betänkande, att anse dessas antenner såsom sådane, då de hafva den vanliga formen. 
Äfven deras plats på hufvudet, om än något långt tillbaka, synes tala för deras egenskap 
af antenner snarare än af ben. De öfra antennerne hos den nästföljande ordningen tyckas 
utgöra en öfvergångsform ull de vanliga, sådane vi finna dem hos Copepoda. Derföre 
har jag ansett mig böra med LiyséÉ, M. Epbvaros m. fl. betrakta dem såsom sådane. 
3. Lovén (om Hvadne Nordmanni, Kongl Wet. Akad:s Handl. 1836, p. 15) har 
anselt dem för metamorfoserade mandibularpalper; men har sedermera uti beskrifningarne af 
Cyzicus australis och Limnetis Wahlbergii (K. Wet. Ak:s Handl. 1345) för de med de 
bakre, eller andra paret antennerne hos Cladocera analoga organerne hos de tvenne nämnda 
djurarterne begagnat benämningen ”antenne extern& vel secundi paris.” 
