FÖRORD. 
”Nosci digna hac animaleula, non quia Deus maximus 
in minimis est, xque enim magnus in omnibus, at ob exi- 
miam membrorum exilitatem & agilitatem, miram organo- 
rum diversitatem, varia Creatoris eundem finem obtinendi 
media, & pulehritudinem & proportionem, quam nihil ex- 
cellit.” (MULLER. Entomostraca. p. 13.). 
Bana de små djuren, hvilka likasåväl som de stora påkalla vår uppmärk- 
samhet, under vår stråfvan att utforska naturens oändliga mångfald och 
rikedom, intaga de här ifrågavarande onekligen ett utmärkt rum, om än 
det ofvan citerade yttrandet derom af den bekante Danske Zoologen 0. 
F. Mönrer till en del måste betraktas såsom innebärande en hyperbol. I 
förhållande till den ringa storleken innehar deras organisation jemförelse- 
vis en ovanligt hög utvecklingsgrad, då de, oaktadt de i allmänhet äro så 
små, att såväl deras yttre allmänna former, som deras särskilda organer 
endast genom microscopisk undersökning tydligen kunna ses, dock tillhöra 
en af de klasser bland evertebraterna, som i anseende till organisationens 
allmänna utveckling stå vertebraterna närmast.” I anatomiskt och fysiolo- 
giskt afseende äro de af stort intresse. En stor del af dem äro så ge- 
nomsigtiga, att man å de lefvande djuren kan iakttaga en betydlig del af 
de inre organernas såväl former som funktioner; och deras fortplantning 
och utveckling förete högst anmärkningsvärda förhållanden. När härtill 
kommer, att bland dem af dessa djur, som tillhöra det färska vattnet, en 
del äro så allmänna, att de förekomma i nästan alla stillastående vatten, 
och stundom i våra brunnar, och i vårt drickesvatten, så synes allt 
skäl vara förhanden, att med deräs naturalhistoria göra sig närmare be- 
kant. Detta oaktadt har, sedan vår utmärkte entomolog C. DE GEER 
a 
