CYPRIS., 107 
sina fästen vid de ljusare fläckar, som merendels synas å medlersta de- 
len af skalens sidor. Dessa sednare musklerna äro ganska långa, samt 
äro vid sin medlersta del med hvarandra förenade till ett, efter utseen- 
det, tendinöst muskelband (tab. XXVI, fig. 13). Mot båda ändarna skilja 
de sig från hvarandra, samt bilda här fem eller sex hufvud, och hafva 
nära sina fästen en märkbar  förtjockning. Här sitta de tätt intill 
hvarandra, och bilda ett enda muskelknippe. Der de hafva sina fästen 
äro impressioner i skalet, som på inre sidan här är ruggigt. De sitta 
nära under tarmen. Huruledes det här mellanliggande djuret icke be- 
reder hinder för detta deras läge, är anmärkningsvärdt; och detta förorsakade 
till en början tvifvel öfver observationens riktighet. Men alla tvifvel hafva 
måst vika, sedan jag förnyade gånger, och med fullkomlig säkerhet gjort 
samma observation. 
Ovaria och generationsorganerna för öfrigt tyckas inom detta slägte 
förete enahanda bildning med den, som blifvit beskrifven för föregående 
slägtet. Fig. 5 å tab. XII föreställer det toma receptaculum seminis hos 
honan af Cypris virens; och fig. 3 å samma tab. det ena ovariet af Cypr. 
fuscata. — Äfven dessa föröka sig i hög grad; och JurisE har observe- 
rat, att parningen icke år nödvändig för hvarje generation, eller hvarje 
partus, liksom inom föregående ordningen. För detta talar äfven den om- 
ständigheten, att hannarna äro särdeles sällsynta. Ungarna genomgå flera 
fällningar af skalet innan de blifva fortplantningsskickliga. JuRrinE obser- 
verade, att en ung hona, som den 12 April afsatte en klase ägg, bvilka 
kläcktes den 21:ste samma månad, genomgick sex skalömsningar, innan 
hon den 27 Maj ånyo afsatte en klase ägg. Det är naturligt, att den 
högre temperaturen bör påskynda såväl äggens läggning som kläckning. 
Såväl under vintern som under våren och sommaren har jag funnit dem 
bärande stora och befruktade ägg, och jag har under hvarje årstid äf- 
ven funnit små ungar, ehuru dessa under vintern efter Jul varit mindre 
talrika. De undergå inga metamorphoser, och likna de gamla, med un- 
dantag af skalets form, som hos dem merendels är mera hoptryckt, samt högre 
vid den fråmre åndan. Skalet är då äfven mera genomsigtigt, samt mer- 
endels tydligen reticuleradt. I förhållande till abdominalgrenarna, som hos 
dem äro korta, äro antennerna mera utbildade, än hos de gamla. De äro 
försedda med särdeles långa borst och klor, och de förete derföre lif- 
ligare rörelser, än de gamla. Dessa af åldern beroende formskilnader, 
i förening med den ganska stora föränderligheten af färgen kunna lätt 
