25 



Vorher soll aber das Berechnungsprotokoll aus dem Observations- 

 skelete, in welchem bei jedem zu bestimmenden Punkte die Richtungen 

 durch kurze Striche nach jenen Punkten angedeutet sind, von welchen 

 die Messungen auf ihn statt gefunden haben, augelegt werden. 



4. 

 O stupňování hlásek i a u v nářečích slovanských. 



Četl prof. Josef Kolář dne 25. dubna 1881. 



Ve své rozpravě o Maleckého historicko-srovnávací mluvnici 

 polské jsem pravil, že i Malecki, jenž se na několika místech dosti 

 statečně opírá rozličným theoriím, ze sanskritu braným pro náš 

 jazyk, také se ještě drží starého a obecného, ale tím neméně mylného 

 učení o stupňování hlásek předrážkou (gunou): i v „oj, aj u a u v „ow, 

 aw u . Ze však je to učení obecné, a nejen Maleckého, tedy jsem se 

 tam o tom dále nešířil, ponechav si to k jiné příležitosti, jíž chci 

 dnes tuto použití. 



A. O stupňovaní hlásky i v „oj, aj u . 



Mezi obyčejnými příklady stupňování hlásky i v „oj, aj u : „pzc — 

 napoj — upa/ač, \i (lač) — Iq/, gmc — gnoj, dogna/ač, bič — boj, wie — zawoj, 

 czy (poezyc) — pokoj— uspokajač, žyč — goje. — wygajač", Malecki f§. 26. 

 2) uvádí též vymyšlený prvek (pierwiastek) „sei (np. w sciana)— 

 os to/a, stoje — sto/e"; a dále „trzy — troj, trojka, potro/ny— potrajac; 

 mi — mój itd." Při čemž se mimovolně vtírá námitka: A což podobně 

 tvořené twój, sioój (oswoič — oswajac), dwoje (dwojka, rozdwoič — roz- 

 dwajač), oboje atd. povstalo též stupňováním i v „oj, aj u ? Od dativu 

 ci, si (cf. mi)? či od vymyšlených „prvkův twi, swi, diví, obi" (cf. s'ci)? 

 Ale jak se pak vysvětlí o (bez j) ve slovích: trojeden, troksztaltny, dwo- 

 ostry, dwopióry, dwouchy, obor§czny, obostronny, obojetny, obosieczny, 

 obopolny, obowi^zek, swoboda, swowola (vedle swawola a swywola) 

 atd. Je zde to o také předraženo, jako prý v troj, mój atd.? Kam 

 se pak dělo to kořenné í, jež se prý stupňuje předrážkou o, a, klesajíc 

 po nich v ;'? 



Malecki (§. 344. 6. a §. 352.) vykládá, že twój a sioój prý po- 

 vstalo stupňováním kmene tu(!) a su(!) v ttoa a sioa: „twój — tu-as 

 — tua-j-as — twojas (!), swój zz su-as — siuvj-as atd., tak (!) prý, 

 jako mi dalo mój — mi-as — moi-as atd" ! Ježto tedy j v mój a p. 



