28 



a také netřeba předpokládat kořen na i, leč ovšem násilím, jako se 

 to děje při kroj, stroj, stoj atd. z výše jmenovaných, jež se lépe 

 a přirozeněji vykládají jinak. Ale Miklosich (Gr. li 388) proti 

 Böhtlingovi tvrdí, „dass, während wohl h mit o nicht (?) vermittelt 

 werden kann, der Übergang des h in oh d. i. oj so genau, als nur 

 möglich dem sanskrit. guna entspricht" ! 



Takové vykládání tvarův slovanských dle zákonův cizích, — 

 sanskritských (!), a k tomu ještě křivých nebo křivě vykládaných,*) 

 je trapné natahování slovanštiny na Prokrustovo lože sanskritu, což 

 je tím bolestnější, že je to nepravé a zcela zbytečné, a že to ukru- 

 tenstv páší na své matce i vlastní synové! 



Odkud vzniklo to křivé učení, že ve slovanštině se stupňuje 

 i v „oj, aj u ? Dle mého zdání ze dvou stejně nedostatečných pra- 

 menův: empirického u Dobrovského a theoretického u Boppa. Do- 

 brovský (Die Bildsamkeit §. 4.) jaksi v slabé chvilce napsal: „Das 

 i aber in den Verbis auf ji geht in den Diphthong oj über (cf. tamtéž 

 str. XIII.) **) : biji — boj, hniji— hnůj . . . viji — voj, daher obojek. So 

 ist auch chvoj aus chvěji entstanden." A Bopp (Vergl. Gr. I. 50.) 

 poznamenal: „Der Umwandlung der skr. Guna-Steigerung e (aus ai) 

 in ay vor Vocalen . . . entspricht das altslav. oj von eoisth ci." ***) 

 Tak ona empirie Dobrovského, zdánlivě potvrzená theorií Boppovou, 

 stala se hláskosloví slovanského dogmatem, jemuž se vůbec učí a věří 

 bez dalšího rozmyslu a rozboru na újmu vědy a pravdy ; neb „nichts 

 ist gefährlicher für die Erkenntniss der Wahrheit, als die urtheillose 

 Wiederholung fremder Äusserungen" (Jagic). 



Proti obecnému učení o stupňování i v „oj, aj u mám vůbec ně- 

 kolik námitek a hlavně tyto : 



1. Mnohá jména na oj, aj mají zjevný a známý kořen na o, a. 

 Nač na př. stoj vykládat jakýmsi jen předpoloženým, vymyšleným, 

 pouze žádaným kořenem „sti" (postulátem totiž té lživé theorie), 



*) Tou theorií i sanskritu se činí násilí, když se vykládá (Bopp) na př. 

 „svajám selbst aus své -\- am", J. sg. f. šívayá aus sivé -f- ä," G. L. d. 

 „áívayos aus sivé -f- os" atd.! 

 **) V Institutiones ling. slav. (p. 272.) to vykládá jinak. 



***) Bopp (tamtéž) sám byl na rozpacích: „ob das i des lit. Ujau ich fürchte 

 sich aus dem wurzelhaften iü) entwickelt habe — ungefähr wie das skr. 

 y (— j) von Formen wie b"y-&m timorem, &w/-ás timoris, vom Stamme bi — 

 oder ob das i von hijaü eine Schwächung des Gmia-Vocals a(!) sei, und 

 somit ij dem slav. oj und skr. ay entspreche, ist schwer zu entscheiden" 

 Ale lit. bijau: slov. EOlS, Cíl, jako 6nüqa (cf. i 5nBi.ua): 6oimt ap. 



