31 



marumj ßcc'icc, cf. b*is), za něž prý je lépe psáti Batm (Mikl. lex.), 

 tedy jako Maňra (!) místo míiki (viz tamtéž). 



Mají-li však právě uvedená a jim podobná jména na o/, aj kořen 

 na o, a, odkud a co je to j v nich? Na to se zkrátka odpovídá (Mikl. 

 Gr. II. 2.): „Das auslautende a des Stammes wird zur Vermeidung 

 des hiatus vom suffix (t!) durchy oder v getrennt, s fällt nach j ab." 

 Ale co se pak sklání, když prý vlastní přípona „V odpadne? (Roste 

 a kvete pouhý kmen, když se mu zárodek, pupen, odstraní?) Což je 

 „pouze vsuté, průzivné" j schopno sklonění? A jakým právem by se 

 tam to „hiátové" / vůbec drželo, když prý odpadne jeho příčina, 

 přípona „V? A proč by se tam drželo i před souhláskou přípony 

 Tanu», TaňEii atd. 



2. Mnohá jména se končí na ij y ej, éj, uj, yj ap., jako by v nich 

 bylo i, dle obecné theorie (viz výše poznámku ***)., stupňováno před- 

 rážkou i, e, ě, u, y atd.! Tak stsl. eiiiíi|íi proti r>oiii|k, pol. zabójca, 

 stsl. a rus. o^ehhohio, o\[kiihi|\, iufciim.Tiutií» proti oifEOH, ovbohctbo, 

 oifEOHCTBurL, oybohi|ji srb. y6oJHii,a ; srb. lapoÓHJa KpBOiraja atd. proti 

 ruskému bo,ho6óě (Cisterně), BO^onófl (Tränke), stsl. uiiiioaiiiI (pin- 

 cerna) a srb. ^ojraja (poculum), rus. BO^OJiéfi a JieĚKa (nálevka) stsl. 

 bo^ohhh i BOftouHB-L (aquarius) proti »oň : stsl. 3mhíí, 3mhr, rus. 3mM, 

 3jtM, proti srb. 3Maj, 3M0j, cf. zmok a zrnek; stsl. uihki, rus. méa; 

 stsl. jvfcň, 3isoa«h, nba«h, BtiKi, caMorpíi, ßymerpiia", MyKoeM, -cía, po- 

 tosM, -3Ía, saTía", pol. dobrodziej, knieja, kaznodzieja, stsl. oifH, 

 BOífň, moyň, (»lOHiit, (september), slvn. ruj (rhus), CTjtotfra ; rus. srEXOßyji, 

 BOuOKJiióň, pol. bluj ; stsl. CTfniň, cTfmra, notii.HA, p^isomn», rpoBOpniui, 

 mir. p03piiS, pol. ryj, kij, čes. kyj a kej atd. 



Ci tato jména jsou zas jinak tvořena, než boj ap. a tedy j zde 

 není — kmenové í? Co je tedy zde to j? I na to zní táž odpověď 

 (Mikl. Gr. II. 3, 5, 12), že je tu po kmenových hláskách i (e), ě (u), y 

 to j prý vsuto k zamezení průzivu a že po něm přípona „s" prý od- 

 padá! — Což ve slově promni je také hiátové j? Srv. prorein», srb. 

 pyjaH, čes. říjen! A co je h a ň ve slovích eiiiíi|j a eohii-e atd.? — 

 Lépe Schleicher (Comp. 391) vykládá, že je zde „přípona pův. ja, 

 jež v stsl. zní nom. sg. mas. -ju (! lépe ovšem -jt), ntr. -je, fem. 

 -ja." Ale proto přece píše (Kirchensl. Spr. 73.) : noKOH für iio-koj-i (!) 

 niOH für riioj-i." (!), iu íuiatu d. i. iia-najnTH (!) atd. 



Ježto jména na aj, ij, ej, šj, uj, yj (i dle Mikl.) jsou odvozena 

 od kořenův na a, i, e, ě, w, y, (ovšem prý s „hiátovým" j), tož by 

 zbývala snad jen jména na oj, jež by měla kmenové i stupňované 

 v "o;" ; ale už výše jsme viděli mnohá jména na oj, odvozená od 



