38 



Takto, a nikoli, jak Miklosich (Gr. I. 388) vykládá, stojí „eoh, 

 riioň, noň" a podobné tvary na témž stupni, jako „rpoEi, íuoti, 

 poK-B, Mopi" ap., neb tu i tam je kmenová hláska stupňována v o a tu 

 i tam ke stupňovanému kmenu přidán člen, po hlásce j, ja, je, po 

 souhlásce 3, a, o. 



Miklosich (Altslov. Lautl. 5. proti Gr. I. 137.) praví: „Eine 

 vierte stufte des i-lautes ist im slavischen unnachweisbar, napajati 

 ist nicht unmittelbar auf pi, sondern auf napoiti d. i. napojiti zurück- 

 zuführen, aus dem es durch dehnung des zu a hervorgegangen." 

 Ale což pak mu, ziamia (latera) také povstalo „dloužením" z jioh 

 dal* ze ctoh, xpaií z k(>oh atd? a odkud mají své a Bast, Bapi, cTaBx 

 atd. ? A je-li „sláva von slu K (tamtéž 6.), a ne „von slovo", musí 

 důsledně i napajati pocházeti od pi, byť i prostřednictvím poj. Tedy 

 týmž právem, jako tam mluví o čtyřech stupních hlásky a a u a o třetím 

 stupni hlásky i, totiž „oj (vlastně jen o), é K , musí důsledně přijmout 

 také čtvrtou stupeň hlásky i, totiž a (nikoli „aj"), jež se střídá 

 s o (nikoli s „<y"), é a i. O českém dlouhém á (napájeti, sláva 

 atp.) ani nemluvě. 



Gebauer (Hlásk. §. 142.) zas píše, že „kořenné i (před samohl.) 

 na 1. stupni změněno v oj, na 2. stupni v aj: na-pq/-iti, na-po/-eti" 

 atd. Též Schleicher (Kirchensl. Spr. 73.) dělí: Na-naiaTH d. i 11a- 

 naj-nTH"! Ale i pol. na-po-ič, u-pa-jač i na-pa-wac, kro-ič, kra-jač 

 i zakra-wač atd. ukazují, že se má dělit: na-po-ji-ti, na-pá-je-ti, kro- 

 ji-ti, krá-je-ti atd., neb * se stupňuje jen v o (nikoli v „oj") a to 

 v a (ne v „«/"); to ji (po souhlásce i=ji) je známkou faktitivu 

 čili kausativu (skr. ja) a to jezzzja neb va (po souhlásce a) je 

 známkou iterativu; cf. stsl. ctü-k-th a cTa-Ba-m, p-is-th a p-sa-m, 

 rßzuATH a rfhiKaTH atd. Kdyby napojiti (vedle opojný atd.) pocházelo 

 od nápoj, tož by bezpochyby znělo napojiti, jako působiti od působ, 

 spůsob, důvěřiti, důvěřovati od důvěra, přísahati od přísaha, zápasiti, 

 zápoliti od zápas (za pás, v polou vzíti) atd. Srovnej též obo-jetný, 

 pol. obo-j^tny, stsl. oeo-iithbi>, a nikoli oboj-etný atd., ačkoli je stsl. 

 oEoie^cr.kiiTt vedle oco-pchiiopAYiiiii (ambidexter), poicBT.fíHie vedle &bo- 

 b*(>hí€, ftBoierjucHie (cf. čes. dvojhláska) vedle ftBoraacbiit atd. Ostatně 

 při tvoření denominativu se bére jen kmen jména, bez členu čili ro- 

 dového zájmena, jež tu nemá co dělat: eo/i-hth =: koíi(k)-hth, Bi^ap- 



HTH CÄ = BX-ljap^-HTH CA, BtpilTII 3? B*f>(a)-HTH, CAOyffiHTH — CÄOlfr(ü)- 



hth, cTpauiHTH ==j ct|>ax( , b)- hti ' atd. a tak i NčI-IIO-H-TH = lia-nO-(H)-H-TH 

 atd., cf. CTO-W-TH = CTO-t-TH (lít. StO-vé-ti), BO-ia-TH CÄ = BO-tl-TH C» 



(lit. bi-jo-ti-s). Srv. též pól. ma-i-č (belauben) a stsl. mj-k-tii (vibrare), 



