41 



Podobně se stupňuje & (= i) v o a to v a: tlm« < tomhth, 



3KMIT.TK <( 3BON*E, 3BOIIIITH < Vyzváněj J IpLMUTH <[ rßOMfc, rpOMHTII J Ulhft- 



<( jcoftt, xo^hth <^ Bijcsrapm ; sKbjíaTH ( noroAHTii < o^ram^*™ ; tmiä <nátoň, 

 ne však výtoň = náplavka (Hlásk. §. 140. 2) cf. vytonu, tůně. V ně- 

 kterých kořenech se stupňuje & (== i, z původního a) dvojím spůsobem : 

 a) v i (čes. í) sl é (pol. ie) a 6J v o : BtpaTH (skr. bhar) Eep& <( výbor, 

 i výběr, vybírati, BUEHpaTH, pol. zabierač; ÄhpaTH (skr. dhar), ^epa 

 <((>a3Ä0()ia záděra, vydírati, pol. zdzierač; Bbp-&TH, Bhp« <( závora i zá- 

 věrka, zavírati, pol. zawierač atd. ; jako e (= pův. a) v některých 

 kořenech se stupňuje též dvojím spůsobem: rpeß& a) orpeoaTu csi 

 a noTpHBÄTH i b) rpoEi atd. Srovnej s tím, co výše, na začátku 

 uvedeno, že „é aus ai kann nur vor consonanten stehen; vor vocalen 

 erhält sich das alte ai als oj u ! 



Též a (m in) se stupňuje v«(= on): Basam (binden cf. winden) 

 < bä3i (Band), mkhäth (f. lit. linkti) < asm (f. lit. lankä, lánkioti, 

 lánkas, obruč, sr. něm. Ring a lit. rinkti a ranka, ránkioti), rpA3H<KTH 

 (lit. grimsti) < rp£3HTH (lit. gramzdýti) atd. 



Ježto se tedy stupňuje i v n (i) a to v a podobně, jako e <« 

 (n) <a, tož se též stupňuje «v o a to v a podobně jako e <(o <a, 

 nebo jestli i <(* (í) <a jako e <* (ií) <^a, tož také i <o <a jako 

 e < o <( a, t. j. i se stupňuje podobně dvojím způsobem, jako e. 



q. e. d. 



B. O stupňování hlásky u v „ov, av u . 



Jako stupňování hlásky * v „oj aj u , podobně Malecki (Hist. 

 porów. Gr. §. 25.) dle obecného učení mylně vykládá stupňování 

 hlásky u v „ow (iw), aw u (o podobném stupňování hlásky y dle 

 jiných Malecki nemluví ničeho) a při tom mate i stahování a sklá- 

 dání se stupňováním, neb mezi příklady uvádí vedle sebe: „símč — 

 slowo, wyslowic, sIowik(!) — slawa, síawié; kupw-je — kupow-ač" atd.,*) 

 ano i cerkiew, žagiew, kotew (atp.**) mají prý ew, t. j. sw, místo dá- 

 vnějšího w." 



A jako Malecki, podobně učí o stupňování hlásky u také jiní. 

 Geitler, jenž při každém v všude hned vidí samé „u-kmeny" (!), i p- 

 b»th a cTJKiiTii (Fonol. §. 92, 99) odvozuje stupňováním u v av od 

 kořenův prý „du a stu", „poněvadž v litevčině (stověti, dövanöti) 

 jakož i v některých příbuzných jazycích kořeny sta a da přecházejí 



*) Cf. níže výklad Schleicherův. 

 **) Cf. níže výklad Miklosichův. 



