44 



1. Mnohá jména na ov, av mají zjevný a známý kořen na o, a 

 obu Hi, oe»-b», ctä-bi, cia-Ba, iiM-Et (albus), slov. přidav, (cf. čes. 

 přídavek), čes. pol. oba-wa atd. (Mikl. Gr. II. 2-, 3.); dále upa-Bi», 

 rus. HopoBi, srb. HapaB, če8. tecř mrav*) nos-ei (rectus „ist auf pra 

 zurückzuführen"), npa-BO, n\w khth atd., npasa , npa-BiiTH (npa-TH), 

 (»AKa-Bt manica atd.; „Wörter wie šetavx audax sind šeta-vi zu 

 theilen" (Mikl. Gr. II. 218.): ausa-bi, ftti\a-BM|h, KpTBomm-Bx, nma- 

 bhi|a atd. Tpt3o-B*L sobrius, slvn. tréze-v, trézi-v, tréze-n, cf. rus. 

 pÍ3BHfl a pol. rzežki; ftphraa-Bii atd. slvn. velja-va (valor) atd. srb. 

 rpMJBa-Ba, Tyma-Ba atd., čes. pol. vřa-va, srb. Bpe-Ba (tumultus) atd. ; 

 dále Kß-LBÄ-BTi (k^ibl), thiis b-l (THiia), BiicoKOBiiia-B-fc (bur), EOyiil-Bl 



(bOI(h), HHIllTa-KT» (lIHWTk), TUS. paca-BOH (p3Ca) atd.; ftXEf>a-Bi» (A*Ef)l), 



pol. dabro-wa, polo-wa**) chmura-wa, kurzawa (kurz), čes. Šumava 

 (cf. srb. myMa les, čes. šum) atd. ; apiio-Bt cf. i^cape-Bi, jako Yero-Bi 

 slvn. čiga-v (cujus), Toro-Bi, cero-Bt, oiioro-B-L, slvn. onega-v (cujus- 

 dam); ^«bo-bi (quernus), cf. flirae-Bi (pluvise); rao-bt (cf. rus. jutě, 

 ájfflKt), covpo-Bi ciipo-Bi, (cLifiii); konečně käko-b-e a rko-b-l, täko-bi, 

 chko-kl i <:ni|c ki> atd., rus. JiácKO-B^ (stsl. nacKa-Bi), .uto-BÓfi (stsl. 

 íVEíia-Bi) , xráoo-BO (whei), cf. cÉHe-Ba (cHHe), 3ápe-B0 (3apá), HO^e-BO 

 i HO^e-Bt (hoíb) atd. Srb. ójeao-B (canis albus, öjeü), mapoB (c. va- 

 rius, map), MpEO-B (canis, equus ater, mpk), hhtko-b (homo nihili, 

 hhtko), npa3HO-B (homo inanis, npa3aH), rojio-B (omnium rerum in- 

 ops roji), poro-B (cornutus, por) atd. Mikl. (Gr. II. 231.) praví: 

 „es ist kein slav. suffix, sondern das mágy ó u ! Sr. též toto-bi (pa- 

 ratus, "roT-L^rro^i jako raTaTH =z ra^am, cf. stč. hoduj, hoduja, ho- 

 duje, dále rus. ajio-Báa vedle áJiaa, stsl. hchctobi (furiosus „pol. 

 srb. hct, a, o), česky syro-vý a rus. ciipói atd. 



Mají-li však právě uvedená a jim podobná jména na ov, av, 

 kořen na o, a, odkud a co je v nich to v? Miklosich je má dílem 

 za vsuté k zamezení průzivu (Gr. II. 2., 5., 50.), dílem za příponu 

 „v suffixe" (218—231). Podivno však, že by se „hiátové" v drželo 



*) Mikl. dělí „nr-avt", ale Hpa-Bi se má ku Bfkrá lit. nerti, dále noréti 

 wollen, jako npa-n ku npiTH nebo Bpa-Ta ku BpťrH, CTpa-Ha ku cTpira atd., 

 čes. po-nra-v, pondra-v a pondra-va, srb. nyHApa-B (staví Mikl. „mit po- 

 nréti zusammen"). 



**) Dimidium ; (Malecki Hist. porów. Gr. I. 361., 390.) odvozuje to jméno od je- 

 diného „u-kmene potu," zachovaného prý v slově „poluáme"; ale potu je 

 zde i jinde G. L. dual, jako dum v dzwnastu, dwusetny atd. a užívá se ho 

 i v N. A. V. D. a J. jako ojciec, od G. atd. o/ca, neb jako dwojgo, dwojgu 

 atd. od G. dwojgo = dwojego místo vlastního N. dwoje atd. Též Miklosich 

 (Altsl. Lautl. 141.) má nosí za „w-kmen„ a „noíOif" za „gen. loc. sg. u 



