49 



ob», obo ap. Ale na to mohu zde zkrátka odpovědít, že i jejich 

 -i, -a, -o po v, ať „hiátovém" neb = „koř. w", jinak se sklání 

 u subst. a adj. a jinak u pron. Ostatně odkazuji ku své rozpravě 

 „O sklonění přídavných jmen slovanských" atd., kde obšírněji a po- 

 drobněji rozbírám oboje sklonění „jmenné" i zájmenné. 



6. A co je to o (a) před v ve kmenech, odvozených od zná- 

 mých kořenův na u? To o (a), jež se obyčejně vykládá co vsutá 

 předrážka kořenného u, není nic jiného, než totéž kořenné u, zamě- 

 něné původnější hláskou o (a), jako před jinými příponami souhlásko- 

 vými. Na př. rus. boě (geheul) od bh-tb, necKopói (Sandaal), 

 BO^opóĚ ( Wasserriss) od pn-TB, cy^OMÓĚ (Scheuerwisch) od mh-tb, 

 BCKpofi == BCKpŘTBe (p$Eá) od eph-tb atd. jako slovesa rus. mób) 

 (č. meju), bóh) (č. vyju), hóbo (č. nyju), póro (č. rejů), sporo (č. kreju). 



Hláska u i jinde se zaměňuje hláskou o a naopak: stsl. oeíi, 

 skr. ubhája, lat. ambo, řec. aficpa; ochzii (= ušák, ušáč, Langohr) 

 a o^jso cf. lit. asilas (esel) a asa (Oer, Henkel, ucho), asinis (půds, 

 Henkeltopf ucháč),*) o\vl (i 101%) a orHB, lit. ugnis ; Eojpi a go^hth ; 

 rus. Mýxa a MÓniKa (cf. čes. mšice = mišice), .ia3ýpB a jra3ÓpeBíifi ; 

 riioň a rHoyci, csobo a cíio^i; Koifni (cumulus, copia) a rus. EOiiHá 

 (kupa), KonÓTB (fléHBrn), čes. kupa, kopa, kopka, kopec; Kpoyna, 

 KpoifnHi|K (mica grando, kroupa) a upona, hf>oinu (gutta, čes. krůpěj), 

 KponHTH; Kpoifxi (frustum panis), rus. EpymÉTB (zerbrechen) a Kpoxá, 

 KpómKa (drobet), EpomÉTB (drobiti), cf. ispoiiTH, Kpoiu» (margo, rus. 

 též krajíc chleba), luž. krjemič (m. kromič drobiti); rus. ctojtb (npe- 

 ctójtb, CTOJiHii,a) a ctvjtb (stolice, Stuhl); slvn. gonoba (Schaden, 

 Verderben) gonoben (verderblich, schädlich) cf. ™ebíu, (interitus), 

 ruBtiihHi, riMÄTH ; čes. kolo a kule (rus. nyia), kulatý ; sopka, soptěti, 

 soptati, osopiti se, sápati se a supati; chroptěti a chrúpati, chrápati; 

 chuť, chutný a choť, ochotný; dial. bul a bol atd. cf. srb. CTaMÖOJi 

 (v nár. pís. o Král. Marku) m. Stambul ; něm. Komotau = čes. Cho- 

 mutov, Ost a Ostern proti auster, australis a oifTpo atp. ; lat. volnus 

 a vulnus, volpes a vulpes, volt a vult, comes, convenire a cum 

 aliquo atd. 



Dle Gebauera (Hlásk. §. 90. 5.) u se sesiluje v o: junák-jonák 

 (cf. lit. jaunikis, jaunikatis), šuhaj-šohaj, chumáč-chomáč (cf. rus. 

 eomb, eomóeb, srb. E0Ma,a; kus), churavy-choroba, stupeň (pol. stopieň)- 

 stopa, chlum-chlomek ; stč. orudovati-orodovati, mositi, rozom, osodie 



*) Dle Šercla (Z oboru jazykozpytu 34) je jméno osla v evrop. jazycích prý pů- 

 vodu semitského! 



4 



