50 



a v cizích slovích : řehole, kapitola, ortel, Oldřich, fěrtoch atd. cf. též 

 bořiti (pol. oburzyč) a bourati, broditi (cf. pol. brud) a brouzdati se, 

 rosa a rousati se ; rus. po3a (cf. po3ra), stsl. poraa, čes. růže, srb. 

 pyaca, py^Hija atd. 



Když se tedy u sesiluje v o, proč by se ještě zbytečně a tak 

 nepravidelně stupňovalo v „ov, av"?! Však ono se tak nestupňuje, 

 ale zaměňuje se, jak jsme viděli, hláskou o, a před příponou vs, va, vo. 



Též Dobrovský (Instit. 186.) vykládá: „poBi. a piiis, uiobi (vlastně 

 uieBi, ujlbt.) a ynibi., kobi» a m\m, Kpotri. a Kpiiift mutata vocali 11 et 

 o\ ob affixum b in o" (et h in e, l). Cf. téhož Bildsamkeit der slav. 

 Spr. XXXIX. 



7. Z předešlých vývodův a příkladův, tuším, vychází na jevo, že 

 to v po o, os, střídajíc se s jinými souhláskami v týchž a příbuzných 

 kmenech, není z=z kořenné u, stupňované v „ou, av", a tudíž to 

 o, a před v že není vsutou předrážkou, nýbrž hláskou kmenovou. 

 Kdyby to v v těch a podobných jménech a kmenech bylo = kořenné 

 u, stupňované v „ov, au", proč by následovalo i po kořenném w, ne- 

 změněném, jakož i po?/ Qw)? např. okov-bl, yoy-bx, noYoy-Bi, noKpu-Bi 

 atp. a u sloves obo^-b«™, iiaftOif-Bími, yoy-bsth, coif-Bam, e.ihj-bjth. 

 iMio-Bivrii (i nziH-BaTH), slvn. kljuvati (i kahbkth) atp. Také v litev- 

 štině přípona v následuje i po u: kruvä (Haufe), bruvis (Augenbraue), 

 szúvis (Schuss), žuvis (Fisch), bliuvis (Gebrülle) ; siúti (nähen), präs. 

 siüvu, prät. siůvaú; búti (sein), prät. bůvaú; puti (faulen), puvü, 

 půvaú; prazuti (umkommen), žuvú (žem. zunu), žůvaú; užkliúti (hangen 

 bleiben), kliuvü (i kliústu), kliůvaú; sugriuti (einstürzen), griuvü 

 (i griunů), griuvaú; krůvinas (blutig), kraujes (Blut) ätd. Schleicher 

 (Lit. Gr. §. 19. a III.) to v všude odděluje tak, jakoby náleželo 

 k předcházejícímu w, kdežto přece píše kú-jis (Hammer) a tedy dů- 

 sledně by měl psáti také szú-vis (a nikoli szúv-is), žu-víi (a ne žuv-ů) 

 atd. Cf. též lat. uva (sr. lit. ůga Beere, Kirsche), fiuvius (fluere), 

 pluvia (pluere), rivus (cf. ruo, qsco), juvenis (a junior), juvare (a jüvi, 

 jütum jako cavere, cävi, cautum, movere, móvi, motům) atp. 



Podivno též, že by se oba stupně hlásky w, totiž „ov a au", 

 tak neurčitě a zmateně užívaly, jeden místo a vedle druhého, nejen 

 v rozličných nářečích slov., ale i v jednom a témž nářečí, a někdy 

 v jednom a témž slově: stsl. oxpaBi vedle oTpOBi, oipaBii vedle oipoBs 

 (venenum, viz Mikl. lex.) rus. CTpoBa, mir. CTpaisa (cibus), srb. rus. 

 paBHHĚ, paBHHHa a čes. pol. rovný, rovina, luž. runy, jako paß* 

 i poet a rus. i pe6éH0Ki>, peóaTa atd., jakož i hktpobhth i n»Tpn- 

 bhth (nutrire, alere), čes. plovati a plavati mimo plaviti ; stsl. iiokobjth 



