54 



sg. o bratovi ap., ano i N. sg. domov, venkov atd. stč. Dat. pl. bo- 

 liovom vedle bohom; srb. celý plurál u jednoslabičných: N. V. rpa- 

 r n,OBH, KpajteBH, A. rpasoBe, EpajteBe, G. rpa^OBä, KpajteBä, D. L. J. 

 rpaÄOBHMa, KpajLeBíma atp. ; stsl. G. L. dual. paBOBo^, KomeBoif a celý 



plurál. N. Y. pABOB6, KOIIHIB6, G. pAEOB'Li KONICBt, A. J. (iJCOETJ, K0III6B1I . 

 D. (hlGOKOMX, KOIIICKOÍ1T., L. pAEOBLWL, KOIH€Bt,V% (Milíl. Gr. III. 26.). 



A v slovinčině jednoslabičná (řidčeji dvouslabičná) subst. mohou tak 

 tvořit celý sing. dual, i plurál! (viz Mikl. Gr. III. 182 — 183.), tak 

 že by vedle obecného učení t. zv. „u-kmenové" sklonění (bez „u- 

 kmenův" !) úplně zavládlo nesčíslnými „a-kmeny" 1 Miklosich (tamtéž 

 23 — 27.) ovšem souhlasí s Boppem, že to ob v D. sg. a N. pl. je 

 „guna-steigerung" hlásky w, protože v sanskritě tu je prý také guna! 

 „Ale v G. d. a pl. je prý t k zamezení průzivu rozpuštěno (aufge- 

 löst) v ob (! !) za ib, nebo což prý je snad správnější, b je k tomu 

 konci vsuto mezi zákmení -l a koncovku pádu o\-> ti tak že prý stojí 

 cEiiiOBov, cliiiobi za cli iri> o if ( ! ), cli ii %% ( !! ). Tedy týž zjev a týž 

 princip se tu vykládá k vůli sanskritu, dvojím, ne-li trojím spůsobem ! 

 Ale což má i srb. flPBo G. jjpBeTa jaje G. jajeTa atd., i slovinské 

 Jenko, Jože, G. A. Jenkota, Jožeta, D. L. Jenkotu, Jožetu atd. t vsuto 

 k zamezení hiátu? Miklosich (tamtéž 180.) přece učí, že zde to 

 t slouží k rozšíření kmene. Cf. slvn. Noe, G. Noeta i Noema, blagor 

 (z blago-že) aj. Cf. též kalili G. K.u.ieiie atd. m»th G. MaTepe atd., 

 i|pLicLi G. iifiLKiBc atd., tmo G. mnece atd. snpucs, G. aspfcEATe atp. cf. 

 čes. N. domov, venkov, kámen, církev, těleso, jméno atd. 



Ten zájmenný, demonstrativní živel v (cf. o-bl, o-bíi, o-bo) slouží 

 téměř všude k rozšíření kmenův jednoslabičných (čes. srb. slvn. i stsl.) 

 a k usnadnění sklonění jako jiné živly podobné, na př. t (slvn.) atp. 

 V některých nářečích se to v střídá s j: rus. aomóíí, «HOJIÓĚ, G. pl. 

 n,apéií, Bpaiéi atd. luž. D. sg. popěj (= popovi), mužej (= muževi), 

 síovej (= slovovi), N. pl. džédojo vedle džédové atp. 



b) Miklosich (Gr. II. 229.) uvádí „suffix ovs", jímž se od jmen 

 životných bytostí ty oh přídavná přísvojná (possessiva), od jmen hmoty 

 přídavná vztažná, a jímž některá přídavná jakostná pouze rozšiřují 

 svůj kmen. Vykládá pak tu příponu (tamtéž 50.) ku podivu takto: 

 „in rabovo servi von rabs scheint s als suffix eingetreten zu sein, 

 vor dem s in ov übergieng" (!) ; tedy past -f- -l (!) = paEOB-t ! Ale 

 1. vedle a$«MOB-L (od a^aMi.) tam sám uvádí i ic&cspreBt (od ijtcapk), 

 vedle flSEOB-L quernus (od ^íre-l) i ^LitseBt pluviae (od #LíKA fc )' vedle 

 KSKOBi qualis (od k»ko) i chi^bt. talis (od cmje) atd., podotknuv, že 

 prý „das possessive ovo tritt ursprünglich nur an i-themen an." 



