55 



Ovšem, ale proč? Proto, proč kmeny na 6 zas přijímají „igbi". 2. Jak 

 při „suffixu ovd" vysvětlí YGroKi (cujus) icroui., ceroet, totobí., ohotobi 

 od G. yero, lero, cero, Tóro, oworo; cf. slvn. čigav (cujus), onegov 

 i onegav (cujusdam) od G. čiga, onego i onega ap. 



Jak vidět, i zde hláska před tím v souhlasí vždy s t. zv. za- 

 krněním jména, od něhož se přídavné tvoří : o s %, o a re s l, ig t j. 

 to o a le před tím v je i zde t. zv. zákmení samo, k němuž přistu- 

 puje přípona bi, Ba, bo (cf. zájmeno o-bi, o-b«, o-bo) a nikoli „suffix 

 ovo". Tím suffixem ani Miklosich tamtéž nemůže vysvětlit i posse- 

 ssiva s dvojitou příponou: »otbčevo patris je prý otbc,b5-ovö(/!), a ne 

 otbSb-ovö (/), t. j. není tu prý k possessivu otbčb přidáno ovs"(!); ovšem 

 ne obü, ale r%, bk, bo, a tedy otlyébi» =: OThYh-Bi. nebo otlyg-bi (od 

 kmene čili N. A. sg. n. otkyg). „Bemerkenswerth" je prý hikíigki, 

 pauli! a přece je rovněž tak tvořeno jako otlygbi., tedy imiae n%, ale 

 Miklosich vykládá podobně tvořené slovinské shofljev episcopi ze skoflj 

 a ovö(\) místo shoflje~vö, a srbské „bjelovljev" canis albi též z posse- 

 ssiva n bjelovlj a ovö(\) místo óÍJiOBjLe-Bi, ačkoli při otbčevs podotkl, 

 že „die meinung, ovo sei an das possessive otbčb gefügt worden, ist 

 unrichtig," nedoloživ proč?! Při „suffixu tu-L, lki" (tamtéž 254) však 

 praví: „Die urspr. form des suffixes ist ut : der dem k-l vorherge- 

 hende vocal ist . . . der auslaut des thema." A tak je to i u přípon 

 o-ki, re-Ki (253, 256), o-tx, k-tl, i-ti, l-ti (188) ap., a ovšem 

 i u o-B-L, re-B-E (49 !) : ijiuio kl (osculum od ijtii-i, a, o, heil), hoyg-bi 

 (nachtstation od iioyl); o-bi.iit., ig kmit*: mg^o-bmit» (mgp>)) ftiffiflG-BhHii 



(flOffiftb) ; O-BHTb, IG BII TL : ftOMO-BHTl (^OMl), ptYG-BHTL (pfíYh) atd. ; 



obätl, ig-bäti: rus. óto-BáTi. (óbjtb, a, o) CHHeBáTx (chhb, a, e) atd. 

 c) Slovesa ppo-BHTH (donare) vedle &ap-H-TH (flap-i), hjioctpo-bh-th 

 (accuere) vedle ocip-H-m (ocTp-x) iia^OY^G-BH-TH (pluere) vedle ^íka-h-th 

 (AisKÄ-h) a ^p. Miklosich (Gr. II. 452.) odvozuje od jmen, tak jako 

 csaB-H-TH (caa-Ba), bab iitii (cf. 3a-Ea-B»), nzias-H-TH (niia-Bi), ctsb-h-th 

 (da-Bi) atd., při Čemž prý „zákmení (jména) před suffixem i od- 

 padá." Ale u sloves na -o-bh-th, ig-bh-th to „zákmení" jmen patrně 

 neodpadá, nýbrž zůstává, opět in neutro, čili co pouhý kmen: o, ig, 

 k němuž přistupuje třídní hláska čili slabika i (<ja) faktitiv čili sloves 

 příčinných (IV. tř.) pomocí retního přídechu v, neb není jmen : 

 °Pf>oBi, "HaocTpoBii, "HafloifSKAGBT» a ^p ? ^y se t v slabiky vi těch 

 sloves mohlo považovat za kmenové, jako u cíisb-h-th (cm-bíi), ct»b- 

 ii-tii (ct«-bi) atp. cf. pp-H-TH (ftapi., do-num od yda) atd. U sloves 

 faktitivních na ob-h-tii, ig-bh-th je tedy to v přídech, jako u sloves 

 iterativních na -«-bíith: p-bíi-th, cTa-Ba-TH atp. 



