56 



Jinak Miklosich vysvětluje (tamtéž 485.) slovesa na ovati („ova- 

 stämme"): „ova prý sestává z u a a" . . . „Dieses glaube ich auf 

 den auslaut der den aind. a-themen entsprechenden subst. zurück- 

 führen zu sollen, welcher auslaut vor vocalen überhaupt in ov über- 

 gehen kann (!)... pol. psowac, psuč (■=. * nbcoBaTH, * nbcoyrH) tedy po- 

 vstalo z pbS5 tím, že 5 před a prý přešel v ov(\\), kdežto jinde 

 přechází v u. u Ale vedle ppo-Ba-TH (donare od ppi) přichází 

 i nziHWTe-Ba-TH (tumultuari od namu-ib) a vedle cEKa30-Ba-TH (narrare 

 od K»3~a-TH) i OTBfcuiTe-Bzi-TH (respondere od otbühit -a-TH =: otbut-k-th) 

 atp., tedy i zde hláska před třídní slabikou va souhlasí s t. zv. za- 

 krněním jmen a sloves, od nichž jsou odvozena: o s a, o, % a re s ra, 

 re, b cf. ctBíftiiTezibCTBO-BaTH (od cLBiijvfcTeflbCTBo) a ciBtftfcTeare-Ba-TH 

 (od cbBißiiTeiib) atp. Následovně ani zde hláska před va nenáleží 

 k tomu v, a tedy ani „ova" nepovstalo z u-a{\) nebo docela z s-a (!!) ; 

 nýbrž to v je zde u sloves na -o-va-ti, je-va-ti opět jen přídech jako 

 u sloves na -o-vi-ti, je-vi-ti, a OKn^o-Ba-m : oEtft-a-TH (rus. oöi^aTB od 

 ooí^) a oifYHiire-Ba-TH : oifYHti-ia-TH (ordinäre) jako ppo-BH-TH : pp-H-m 

 a ÄiiK^e-BH-TH : p»5Kfl-H-TH atp. 



9. Z dosavadního rozboru jsme viděli, že slabika ov (av) nikde 

 ve slovanštině nevznikla stupňováním hlásky u, jak se obyčejně učí, 

 neboť to o (a) před v se střídá s jinými hláskami širokými (a, o, x, 

 ta, ov), jako je před v se střídá s jinými hláskami úzkými (ta, re, b, 

 *, io), a to v po o (je) je u jmen přípona vs, va, vo a u sloves retní 

 přídech, příbuzný s onou příponou. 



Záměna kořenné hlásky u hláskou o (a) děje se jako záměna 

 kořenné hlásky i touž hláskou o (a), z té příčiny, že jako vedle 

 sesláblých kořenův na £, tak i vedle sesláblých kořenův na u jsou 

 více méně zDámy totožné kořeny původní na a, jež se dle potřeby 

 vzájemně doplňují a zaměňují. Tak skr. koř. pron. interrog. je a) ka 

 (ka-s N. sg. m. kä N. sg. f. a věd. ka-t N. A. sg. n., cf. kač-cit), 

 b) ki (ki-m N. A. sg. n., kí-jant, ki-jat quantum? ki-dřša etc. qualis? 

 na-ki-s, má-ki-s), c) ku (kú-tas unde? kú-tra a věd. kú-ha ubi?), 

 tedy v jednom a témž kořeně přicházejí všecky tři prahlásky: a, i, u t 

 A tak je to více méně i u ostatních kořenův ma, mi, mu, pa, pi, pu, 

 gar, gir, gur, kra, krt, kru, tak, tik, tuk, sla, sli, slu, pla, pli, plu, 

 tra, tri, tru, sna, sni, snu atd. 



Jako tedy i (e) před příponou j, v ... se stupňuje v o <«, tak 

 i u (y) před příponou v, j ... se stupňuje v o (a, t. j. místo se- 

 sláblé hlásky i, u nastupuje silnější, původní hláska o (a. 



a. e. d. 



