100 



mnělou víru neboližto sektu a bludařství přestoupil; nicméně kdyby 

 kterýkoliv na dokázání takového svého pravého náboženství i každého 

 roku nejméně jednou a to okolo velikonoci v kostele smečanském se 

 nezpovídal a velebnou svatost oltářní pod jednou spůsobou nepřijímal, 

 tehdy takový každý netoliko že nemá a nemůže tohoto obdarování 

 nikdy a v ničem užíti, ale ani také v témž městě Munciffaji dále 

 a více se zdržovati aneb zůstávati, a tu jak od vrchnosti tamní tak 

 ani od purkmistra, konšelů a vší obce města toho za spoluobyvatele 

 a v sousedství, ani za podruha nikoliv trpěn a zanecháván býti, nýbrž 

 proto předně vězením skutečně strestán jsa, — nechtěl-li by potom 

 se ihned v dvou dnech napraviti, neprodleně třetího dne má z téhož 

 města vyhnán a vypověděn býti, statek pak jeho všeliký, movitý 

 i nemovitý, pořádně popsán a zinventován budouc, má na tři díly 

 rozdělen a z něho díl jeden k ruce pána a držitele téhož panství sme- 

 čanského, druhý k obci téhož m. Munciffaje v pokutě vzat a obrácen, 

 třetí pak díl témuž vyhnanci přece zanechán a na cestu propuštěn 

 býti; neboť privilegium a obdarování to toliko munciffajským kato- 

 lickým lidem dané, na žádné jiného náboženství lidi se nevztahuje 

 a vztahovati nemůže, než samým toliko katolickým a římským kře- 

 sťanům svědčí a jim samým toliko k dobrému sloužiti má a může. 



Při tom p. Jaroslav z Martinic sebe i všechny budoucí držitele 

 panství smečanského vysoce zavázal a za sebe i za ně slíbil, pokudž 

 by Munciffajští ve víře katolické setrvali a věrně a poslušně k vrch- 

 nosti své se zachovali, že on i oni je — Munciffajské — při všech 

 těch nadepsaných milostech zůstaviti a chrániti mají, a oni Mun- 

 ciffajští při každé proměně své vrchnosti budoucím pánům žádné pod- 

 danosti a člověčenství dříve slibovati nemají povinni býti, pokudž by 

 jim jich nadepsaná privilegie zouplna nepotvrdili a jim je neode- 

 vzdali. Kdyby však oni Munciffajští naproti vrchnosti své nějaké ne- 

 věry, neposlušnosti a nepoddanosti a snad i bouřlivého pozdvižení se 

 dopustili, aneb lidi ne pravého římského katolického, ale jiného blu- 

 dařského náboženství do obce své přijali, aneb oni sami od pravého 

 římského katolického náboženství odstoupili a jiného kteréhokoliv 

 domnělého od sv. církve zavrženého a proklatého sektářství se chytili; 

 tedy oni Munciffajští mimo hroznou jak věčnou tak snad i časnou 

 pokutu, také i od vrchnosti své na statku a kůži káráni a souzeni 

 býti a hned ipso facto všeliké své privilegie a obdarování skutečně 

 potratiti a propadnouti mají." 



Jakož takto obyvatelé m. Munciffaje záhy na začátku století XVII. 

 k samospasitelné víře římské katolické byli přivedeni a připuzeni a v ní 



