172 



důkladněji odpoví (§ 1. explanabit, declarabit). Podobá se však, že 

 i M. Kuneš dokončil svůj traktát ještě za živobytí Vojtěchova, teda 

 před 15. srpnem 1388 ; neboť nikde v tom traktáte nemluví o M. Voj- 

 těchovi jako o člověku již umrlém, nýbrž mluvívá o něm v čase pří- 

 tomném, ku př. v kap. IL: est ergo ipse potius impius Christianus. 



Co se týká vlastní sporné věci, totiž odúmrtí poddanských, v té 

 stránce traktát arcibiskupův, tak jako Kunšův i Vojtěchův, zaměst- 

 nává se nejvíce důkazy vedenými z bible , z práva kanonického 

 a z učitelů církevních ; zpráv a výroků takových, ze kterých by se 

 souditi dalo, jaký byl skutečný stav věcí v Čechách a jak stará byla 

 zde zvyklost bráti odúmrti poddanské, jest ve všech těch traktátech 

 poměrně málo. V traktáte arcibiskupově, co se týče skutečného stavu 

 věcí, největší váhu má § 14., kdež Jan z Jenšteina proti M. Vojtěchovi 

 prostě popírá, žeby braní odúmrtí bylo starým zvykem, a ujišťuje, 

 že větší a lepší část pánův a jiných vrchností v Čechách nebrali od- 

 úmrtí, a pakliže která přece brala, že se to dalo více skutkem nežli 

 právem. Z Apologie Vojtěchovy i z odpovědi arcibiskupovy také 

 určitě vysvítá, že Jan z Jenšteina toliko na statcích arcibiskupských 

 odpouštěl odúmrti poddaným, a toliko k tomu žádal za svolení kapi- 

 tuly, jakož jsou i jiné případy na snadě, kde biskup potřeboval svolení 

 kapituly své, chtěl-li na svých statcích učiniti nějaké takové opatření, 

 ze kterého by mu vzešla ujma důchodův. Že by arcibiskup také se 

 toho domáhal, aby rovněž kapitula na svých statcích odúmrti od- 

 pustila, jakž Palacký mínil, toho ve všech třech polemických traktá- 

 tech není žádná skutečná stopa. *) 



Zajímavé jsou zprávy v § 2. a 3. o tom, kterak arcibiskup Jan 

 z Jenšteina počínal sobě při uskutečňování svého úmyslu, aby braní 

 odúmrtí na statcích arcibiskupských bylo zamezeno. Že by privi- 

 legium na to vydané pocházelo od arcibiskupa Jana Očka z Vlašimě, 

 jak se domníval H. Jireček, o tom nyní již nemůže býti řeči. 



Traktat Janův z Jenšteina nemálo také přičiňuje k osvětlení 

 nepřátelského poměru mezi ním a M. Vojtěchem, jakož i k charakte- 

 ristice jich obou. Možno říci, že osoby tyto obě vzájemnou nenávistí 

 zatemnily si zrak, takže v polemice své ani jeden ani druhý nedovedl 



*) Dedukce Vojtěchova v Arch. f. österr. Gesch. 57, 263, jest vedena zcela 

 všeobecně, jakž naznačují hned počátečná slova: Posito per casum; teda 

 netýká se skutečného případu, jenž dal sporu vznik. Rovněž tak všeobecně 

 akademicky zní odpověď arcibiskupova §. 23 a 24; avšak ku kouči §. 24 

 arcibiskup přichází ku předmětu skutečného sporu, a libuje si, že kapitula 

 přivolila k tomu, zač byla žádána. 



