321 



Obsahem epilogu jsou úvahy o bouři pražské a parallela mezi bouří 

 r. 1524 a 1483, při kteréžto příležitosti dovídáme se některých po- 

 drobností o událostech r. 1483, ač poznamenati nutno, že Bartoš 

 neměl o událostech pražských r. 1483 pravého ponětí; dále jest 

 v epilogu polemika proti nějakému blíže neznámému spisu mistra 

 Tomáše Vlašimského, kollegiáta u Všech Svatých, který o bouři 

 pražské patrně ve smyslu strany Paskovy latinský spis napsal, Bartoš 

 posmívá se mu, že nevyčkav ani, jak bouře skončí, psal o ní. 

 Konečně v epilogu čísti lze i některé dodatky o osobách zúčastněných 

 při tehdejších událostech. Pro velkou důležitost, kterou má sepsání 

 Bartošovo pro dějepis Pražský a počátky reformace v cechách, po- 

 dáváme tuto celý posud neznámý epilogus Bartošův v úplném znění. 



Počínají se annotací přičiněné a opáčení některých předepsaných 

 v těchto knihách věcí, na kapitoly rozdělené. 



Tuto se pokládá epilogus aneb annotaci, co se v jistých 

 místech dalo. 



Kapitola první. 



Po dokonání těchto knih líbí mi se, abych ještě některé anno- 

 tací přičinil s opáčením některých předpověděných věcí. Nebo nevím, 

 jak jest mi psaní přibývalo, když jsem počal pořádně běh těch ne- 

 snází psáti, že sem mnohokrát na stranu musil vykročiti, zastaviv 

 se při některé věci mimo začatý aumysl. Ale poněvadž mne i k tomu 

 protřeba nutila, musil sem k tomu povoliti z hodné příčiny, otvíraje 

 pravdu pod rozličnau falší přikrytau, aby potomně lidé po svrchní kůře 

 nesaudili toho bezpráví, kteréž jsau jedni druhým činili, jako by to 

 šlo po spravedlnosti, ale aby pod tím něčeho jiného pohledali a hle- 

 dajíce nalezli hady, štíry a červy jedovaté, kteříž sau se tam v pravdě 

 tajili. O, jak jest mnoho bylo těch všech časův nesnadných od lidí, 

 nebožátek bez víny vytištěných, těžkého vzdychání a volání ku pánu 

 bohu, aby vzhlédnauti ráčil na jich přílišné bezpráví! Jak mnoho 

 žalostivého naříkání, hořkého a srdnatého lkáni, velikých a těžkých 

 teskností i zármutků v, pro kteréž některým věrně se stej skalo živu 

 býti a jiného mnoho k tomu podobného, že majíce svá obydlé ne- 

 směli v nich přebývati, přinuceni jsauce, aby netoliko od statkův ale 

 od manželek, od dětí i ode všech přátel svých odlaučeni byli a tak 

 nade vším se zapomněli, ale pohostinu s místa na místo se trmáceti 



21 



