326 



vedlivé i pobožné, však v obci pražské ti, kteří jsau měli napravovati, 

 těžce to snášeli dotud, až když se přimísilo jedno k druhému, totiž 

 sočení k tomuto poslednímu; ti konšelé zlým toho požili a na svá 

 hrdla uvalili v té bauřce, chtíce k tomu přivésti, což král míti chtěl. 

 Z toho ze všeho můž' vzato býti za vejstrahu budaucí, že ne 

 vždycky jest bezpečné na rozkázání královské naprosto spolehnauti, 

 leč s nějakými prostředky a s okolky slušnými, aby mohly kozy celé 

 zůstati a vlk syt býti ; nebo jinak hotové bývá krve vylití, když sau- 

 žení lidu obecního nastává, jakož se to těm konšelům přihodilo: neb 

 již tehdáž vnitřní litost s zaufalau přivažlivostí k tomu jich ponukla ; 

 protož z těch a takových počátkův ta bauřka se byla strhla. Potom 

 když sobě toho všeho jedni na druhých dovedli, domnívali se ti kon- 

 šelé, že již všecko jich jest na sucho vyvezeno, povstali pyšně na 

 nohy vysoko, jako by bůh na věky měl toho zapomenauti. A protož 

 podle přísloví „dobré se dlauho a zlé ještě déle zpomíná" bůh po- 

 slal potom z výsosti zlé na zlé, že jest dopustil na ně tu bauřku 

 nadepsaná vší obce. A tak přišlo k tomu podle řeči mravného Ka- 

 thona: Tu quoque fac simile, sic ars deluditur arte. Onino u krále 

 osočeni, poněvadž jsau ke všemu zlému z falešného sočení přišli, 

 tito také zase pro tu lest hodně lstí jiných pro svou bujnost tre- 

 stáni byli na hrdlech, avšak i o těch naděje byla, kteří jsau příčina 

 jich bezhrdlí byli, že i oni pomstu od boha časnau bráti budau; ale 

 že král Vladislav, za něhož se ty věci daly, pán byl dobrotivý, pře- 

 možen jsa dobrotivostí, dal bez pomsty tomu projíti na dobré pří- 

 mluvy znamenitých, urozených lidí. A též nezbedné tehdáž a nepo- 

 kojné kněžstvo někdy římští proti kališníkům, a ti zase proti římským 

 volali, křičali, haněli, kaceřovali a plundrovali jedni druhé, vkládajíce 

 v to víru boží a pravíce, že jsau lid obecný Římané z víry svozovali 

 a utiskali. A dotud toho bylo, že tak mnoho dýmali a vojnu traubili, 

 až ji vždy straubili. Neb se již tu přimísilo mnoho také jiného, totiž 

 světští lidé k těm obapolním kněžím a každý své zastával a mezi tím 

 zlost, nenávist a rozličná nelibost jedněch k druhým tajná pod pří- 

 činau víry též jako i těchto časův se připojili; neb tehdáž to bylo 

 nastalo, že jakož nyní v klatbě a v pohoršení byli ti, kdož jsau 

 chodili do kostelův k těm kněžím odtud vyšlým a vypověděným, 

 tak také onoho času, kdož jsau v klášteřích bývali, že jim to potom 

 zle zpomínáno bylo. A to se bylo skutečně v jednu chvíli přihodilo, 

 že jsau někteří šibalové s jedním chudým člověkem na ulici, frej- 

 marku řečené, shledali se byli na potkání a vyčítali jemu jeho za- 

 vinění, že jest býval často v klášteřích a svíčky po oltářích přile- 



