330 



k nim s pilností na rynku řeč činil, krotě jich zuřivost vzteklau. 

 V jiných příhodách tolikéž se stalo. A tak oč se koli tehdáž pokusil 

 všeho dovedl vejše nežli král. A protož kdež se koli obcí zastíral 

 vědomá věc jest, že jest to neupřímně činil, sám na sebe křivdu 

 pekelnau uvodiv a nikterakž se z viny té nemohl slušně vyměřiti. 

 Neb sem i to slyšel od jednoho znamenitého spoluměštěnína, kterýž 

 s ním tehdáž konšelem byl, že jest to za obyčej měl přijda na 

 rathauz nějakau klevetu přinésti, mluvě, že jest toto a toto slyšel 

 od jedné šlechetné osoby, a to neústupně za jistau pravdu beze 

 všeho důvodu ujímal a jiné na témž stavěl, potom pak na starší 

 obecní i někdy na obec bez odtahu vznášel a tudy je na nohy po- 

 stavil i přílišně ke zlému podpaloval a strach na ně uvodil. Jistě 

 není se čemu diviti, poněvadž písmy zákona božího můž' dovedeno 

 býti, že všeliké zlé věci pán bůh na lidi dopauští, ale však všeho 

 toho zlého nenávidí a jest tejný saud jeho proč to činí, aby jedni 

 druhým křivdu a násilí činili. A jakož sem prve pověděl, že ačkoli 

 obec pražská musili svým vyšším správcům k takovým neřádům po- 

 volni býti a jim toho pomáhati (neb lid obecní s větší strany jest 

 té povahy, že sebau dá hejbati a vésti jako volek a osel nebo jiný 

 životčich mnohý na každau stranu zprávcóm svým s celau důvěrností, 

 že zavedeni nebudou a mají jako za bohy je, smejšlejíce o nich, že 

 nikda nezblaudí, všemu po nich říkají Amen), však ted naposledy 

 to se skutečně poznávalo, že z božího vnuknutí napořád téměř tak 

 dobře ti zlostnější jako jiní v té obci sami u sebe pokání z toho na 

 svém svědomí činili a věrně litovali toho, což jsau proti svým spolu- 

 měšťanům vypověděným křivého pomáhali, zlořečíce své správce 

 a mluvíce zjevně víc a víc, že sme my, přej, se domnívali, že jest 

 pravda, co jsau nám o nich vyznávali, neb pod přikrytím víry a pik- 

 hartství nabývali statkův a tak své dobré toliko obmejšleli a nám 

 obci nastrkali, abychom jim k tomu dopomáhali, tomu teprv rozumíme. 

 A tak lež a faleš na ně vysvědčovali podle řeči Cicerona v knihách 

 Officiorum, že žádná věc falešná a pokrytá nemůž dlauho trvanlivá 

 býti. Tu již znamenej, že žádné svědectví není k pravdě bližší jako 

 to, kteréž vydává sám proti sobě i proti jiným jeho nákvasy, odporné 

 sobě straně ten, kdož jest byl nepřítelem té strany. 



Kapitola čtvrtá. 



A poněvadž nejvíc kněžstvo některé již jmenované, opovrhše 

 bázeň boží a stud, světské správce z veliké strany v tom převyšovali 



