333 



psaného, zavíral své kázání a mluvil k lidu těmito slovy: Milý lide! 

 slyšeti jest, že by vás dnes na hradě smlauvati měli někteří páni 

 z poručení královského s vypověděnými : i já€ vás k tomu napomí- 

 nám, abyste na své zápisy a na sliby, kteréž ste sobě učinili pama- 

 tovali a nedali se z nich vyvoditi. Ale přidržte se pánův svých 

 a důvěřte se jim, nebť oni vás nezavedau. Pane bože nebeský, dejž 

 to za dar, ať ti jednatelé v nic trefiti nemohau a ať se to jednání 

 rozejde. — Potom léta 1530. na den sv. Vavřince, jsa již v Tejně 

 náměstkem po Caherovi kázal děkování lidem na kázání činiti pánu 

 bohu z toho, že jest je ráčil zachovati před léty minulými od nepřátel 

 pikhartův, že nejsau zmordováni všickni mladí i staří od nich. A na 

 potvrzení toho kázal Te deum laudamus literátům zpívati a kollec- 

 tami to zpívání zavírati. Pohlediž na takové zprávce křesťanské, cho- 

 dili-li jsau šlépějemi Krista, pána svého, i apoštolův jeho či ďábel- 

 skými a byli-li jsau hodni titule kněžského či nic. Na královské 

 mocné, přísné nejedno psaní i rozkázání, ani někdy na jiné lidi, aby 

 toho nečinili, nic nedbali. A taková jich svá vůle kořen měla od 

 světských zprávcův totiž od Pražanův tímto spůsobem, že král Ludvík 

 i král potom Ferdinandus přísně nejednau psali Havlovi Caherovi, 

 aby přestal od takových bauřlivých kázání a jiným farářům aby též 

 oznámil, Pražanům také néméň psali, aby jim těch povykův po ko- 

 stelích nedopauštěli, nejvíc tehdáž když pod glejtem královským byli 

 ti vypovědění; toho se jest nestalo ani od těchto ani od oněch, nébrž 

 mnohem víc bauřili. A to se vše dalo za spravování Paskova a potom 

 jeho náměstka. Král pak mocen jsa všecky takové výstupky napra- 

 vovati, toho jest mlčením pomíjel a k ničemuž nepospíchal do času, 

 z hodných příčin. A potom Pražané se v tom také tak zachovali, 

 že kdož mlčí, ten ke všemu povoluje a ponauká. I kdo tehda má 

 říkati zlému dobré a černému bílé? A já jistě nejsem tak mistrný, 

 abych uměl proměniti havrana s jeho podstatau v bělost ani labuti 

 v černost. A protož nemohu toho proti svému svědomí zapříti, což 

 znám býti pravé; nebo jako jest zlé křivdu mluviti tak také pravdu 

 zamlčeti a zvláště tu, kteráby měla jíti lidem k užitku a k vejstraze 

 budaucí, jest věc škodlivá. Neb z kořene dobré a pobožné žádosti 

 nikoli to od nich nešlo, ale pro ten konec bojíce se, aby překážky 

 v svých neřádných vášních neměli, jako oni mistři a zákonníci, kteří 

 se báli, aby jim Římané pro Krista neodjali prebendy a lidu od nich 

 neodvrátili. Avšak čeho jsau se báli, to jest na ně přišlo. A vždy 

 dobré v tom vymienuji, než toliko těch se tu dotejče, kdo sau takoví 

 byli, mezi nimižto tak řídcí tehdáž střídmí a rozumní byli, jako 



