334 



včely mezi sršněmi. A ti místo pokoje častokrát nepokoje musili 

 užívati. — 



Kapitola pátá. 



Což jsem při počátku těchto kněh přiřekl podle mé mdlé mož- 

 nosti učiniti, zdá mi se, že sem dosti tomu již učinil k břehu z hlu- 

 biny se dobývaje a k kouči pospíchaje, ne proto, abych skrze vlastní 

 libost osoby své chtěl se v tom pochlubiti, ale proto, abych jiným 

 lidem k dostatečnějšímu psaní mohl dáti příčinu. A pokud sem mohl 

 nejvíc střídmosti té jsem užíval, abych pro libost jedné strany nic 

 nepochleboval a druhé pro nelibost v něčem neublížil, nebo bych 

 snad tudy mohl pravdu udusiti. Ale spíše by se to nalézti mohlo 

 při mnohých těch sepsaných příhodách, že někdy přinucen jsem z hod- 

 ných příčin, abych nětco pominul, neb snadno se můž' každý domy- 

 sliti, že při takové příhodě víc nežli jest popsáno muselo nětco po- 

 směšného mezi těmi lidmi pražskými jiného mnoho přimísiti. Nebo 

 poněvadž Pražané nestyděli sau se při těch nesnázech netoliko kři- 

 vého psaní nejednou i mluvení mnohého a zprávy neupřímné učiniti, 

 ale i skutek nepravý a ovšem nespravedlivý k tomu přikládati, vzavše 

 před se věc křivau a zdravému rozumu odpornau, i proč tehda lidé 

 měli by to zamlčeti já nenalézám. A z těch ze všech příčin to se 

 najde, že jest věc spravedlivá i slušná o tom, jak se koli to sběhlo, 

 svědectví pravé vydati. I co jest tehdy do toho těm, kdož o tom 

 vyznávají a píší? Ale kdo sau takoví, jenž bližním svým jsau křivdu 

 činili zjevně i tejně, ony vizte a za svau skutečnost záplaty čekejte. 

 Neb kdo i tohoto nezná, že jest věc těžká o tom, což jest vší České 

 zemi z pověsti jistě vědomo, pravdu, co se v Praze dalo, ututlati 

 a zahladiti, poněvadž jest světlá věc o tom. Vím já, že lidé nastanau 

 v Praze, kteříž jsau, nebo zastali věkem svým těch nesnází, nebo že 

 mladší jich ocl nich jiětco o tom, co se jest zběhlo, v rozprávkách 

 slyšeti budau, v jiný rozum sobě to všecko, což jest tuto popsáno, 

 vykládajíce a těmto knihám odpírajíce, a tak pravdu budau chtíti 

 řečí svau falešnau v křivdu převrátiti. A o tom já nepochybuji, že 

 se tak stane, nejvíc od těch, kteříž sau takových věcí nepořádných 

 jedni druhým dopomáhali, jsauce jistcové a původové toho zlého. 

 A protož ti jinač líčiti a sauditi toho nebudau, než že jest lejno 

 zlatem učiněno. Také na druhau stranu nepochybuji, že větší strana 

 domácích i přespolních lidí se najde, kteříž té pravdy nikoli zastírati 

 falší nedopustí, ale toho, což jest všemu království Českému i v ci- 



