336 



a marnau postavau a ošemetnau netoliko řečí ale také i obličejem stále 

 chvály docházeti žádali, tiť náramně blaudí, nebo pravá chvála koření 

 od sebe pauští a rozšiřují se, ale ošemetné věci všecky rychle jako 

 kvítí dolův prší, aniž co pokrytého, ošemetného, nevěrného a nepra- 

 vého oc můž' dlauho trvanlivé býti." To ten, kterýž obyčeje lidské 

 uměl vypsati. A protož za pravý základ a za grunt podstatné pravdy 

 toto měj: kdež se koli pravidlem práva upřímně lidé nespravují, ale 

 z něho vystupují, nechtíce k slyšení někoho připustiti, tehdáž když 

 se k rozeznání a k saudu spravedlivému odvolává, hotov jsa všeli- 

 jakau pokutu podniknauti, ač by proti právu zavinil, ale mocí a ná- 

 silím bezprávným chtí všecko zacpati bud dobře nebo zle, že již se 

 to samo znáti dává, když se takovým bezprávníkóm spravedlnosti ne- 

 dostává, že se k křivdě a k aukladům obrátiti musejí. A taková 

 křivda a faleš musí svůj počátek a základ bráti z pauhé zlosti a ne- 

 návisti ďábelské jako z nějaké studnice rozličnými prostředky po- 

 směšnými a jedněch proti druhým vymyšlenými, za nejpevnější grunt 

 řádu a práva majíce, kdo ohájení pravdy kata, biřice a rychtáře, 

 když některé k mukám dadí, aby vyznali, což oni chtí z bolesti, 

 a když se tu jim nic mnohokrát netrefí, tehdy na tom přestati nechtí, 

 než aby svau libost podle vůle své dokonali, připravíce jej o čest, 

 o hrdlo, o statek anebo k vypovídání. Tot jest se za našich časův 

 předkem těm osobám Často jmenovaným přihodilo od obce pražské, 

 totiž Janovi Hlavsovi, Danielovi Raušovi, mistru Vácslavovi Danielovu, 

 Janovi Erazimovi, Mikulášovi Šorfovi, mistru Briccimu a Blažkovi 

 saukenníku, kteříž jsau věrně pracovali v tom městě, dotýkajíce se 

 velikých často a znamenitých věcí, netoliko doma ale i vně v cizích 

 zemích pro obecní netoliko měst pražských, ale i všeho stavu měst- 

 ského dobré a někdy i pro krále pána svého, avšak k takové záplatě 

 již psané za své služby jsau přišli a podle nich jiní povahy nižší, 

 v dobré pověsti zachovalí a šlechetní k nápodobné potupě přišli beze 

 všeho provinění; a to směle, že jest to tak, sauditi smím. Neb vše- 

 lijaká práva tomu chtí a ten jest vešken v nich grunt i podstata, 

 dokudž člověk od žalobníka obviněn, slyšán, sauzen řádně a přemožen 

 nebude, v některém skutku a zvláště, dokudž se k saudu a ku právu 

 volá, a on nemůž míti slyšení, že dotud jest nevinný, by pak všickni 

 o něm, že jest takový zlý člověk v hanbu traubili a to tehdáž, když 

 by nic zřetedlného a příliš zjevného na někoho nic uznáno nebylo. 

 Neb by tu snad bylo zbytečné slyšení, kdež by lidé rukama nětčeho 

 dotýkati se mohli, jako v příkladě o Havlovi Caherovi, že jest zjevně 

 po kostelích na kázání bauřlivé a škodlivé řeči mluvíval, před množ- 



