356 



neb plemena téhož druhu je pokládají. V Prodromu květ. české 

 jsem se posud též přidržoval tohoto náhledu. 



Při opětovném podrobném porovnávání živých rostlin podařilo 

 se mi však vyskoumati také ve květech a plodech obou druhů takové 

 znaky, které o specifické samostatnosti jich svědčí. 



Úbory chrastavce polního jsou vždy velmi hojnokvěté; květy na 

 společném lůžku kulatě vypouklém a velkém. Lístky zákrovní mají 

 tvar vejčito-kopinatý, jsouce jen z polovice tak dlouhé jako krajní 

 květy úborové a málo delší než potomní krajní plody. Zákrovečky 

 jednotlivých květů jsou poměrně širší a kratší, na větší mozoulkovité 

 stopce sedící a na povrchu hustě chlupaté. Kalich, jak známo, pa- 

 prskovitě rozeklaný, jest prohlubeně mističkovitý, ježto jsou paprsky 

 jeho výše nahoru spojeny ; a paprsky vybíhají namnoze v dlouhou 

 štětinu, kteráž se v délce paprsku samému asi vyrovnává, neb na- 

 nejvýš o Y2 kratší se jeví. Vně na kalíšku mezi paprsky čnějí velmi 

 dlouhé a husté chlupy, takže úbor plodonosný značně šedochlupatým 

 se jeví. 



Značně rozdílný však shledávám útvar blizny v obou řečených 

 druzích, neboť blizna chrastavce polního záleží ze dvou větších» 

 skoro vzpřímených a výše nahoru spojených laloků, takže 

 prohlubeně pohárkovitá vyhlíží. Blizna chrastavce lesního 

 naproti tomu skládá se ze dvou krátkých, daleko rozestálých 

 laloků a jest tudíž jen mělce prohlubena. Ostatní znaky 

 chrastavce lesního shledávám pak ještě tyto: 



Úbory jeho jsou poměrně chudokvětější, pročež i společné vy- 

 klenuté lůžko menší a užší. Lístky zákrovní, podlouhlo-kopi- 

 naté, dosahují délky krajních květů a přesahují pak i značně krajní 

 plody. Zákrovečky, na malých krátkých mozoulcích sedící, jsou užší, 

 podlouhlé, spořeji chlupaté. Kalich má tvar ploštěji talířkovitý, po- 

 něvadž paprsky jeho nejsou do té výše jak u chrastavce polního 

 spojeny. Vně na zpodu kalíška jsou mezi paprsky spořejší a kratší 

 chlupy zřetelný, pročež úbor plodní lysejší a zelenější vyhlíží. Pa- 

 prsky kališní končí se štětinou krátkou, která jen asi V4 délky pa- 

 prskové obnáší. 



Na základě těchto svých novějších zkušeností odvolávám své 

 v Prodromu vyjádřené míuění, žeby Scab. silvatica patřila se Se. 

 arvensis k témuž druhu, jemuž dáno povšechnější jméno Scabiosa 

 communis (Knautia communis Godr., Knautia vulgaris Doli) a uvedu 

 v Dodatcích ku Prodromu obě formy jakožto zvláštní druhy. 



