402 



illius institutis usque in coelum gloriari, quantum ab illius 

 doctrina discesserint et hodie absint! 



Nynější Čechové nejsou více následovníky Husovými, oni v otázce 

 eucharistie podobni jsou oněm Pikhartům, které prý sám Luther 

 (in libro de decem praeceptis) jakožto největší kacíře zatratil a kteří 

 s neslýchanou smělostí opovážili se konfessi svou předložiti králi 

 Vladislavovi a i také roku 1535 králi Ferdinandovi, při čemž prý 

 zvrhlost jejich nejlépe v tom se jeví, že ony obě konfesse, jež králi 

 Ferdinandovi byly odevzdány, nejméně prý ve 30 artikulích se nesná- 

 šejí! A protož napomíná ku konci Faber všech Čechů, aby nechodili 

 více po cestách bludných, ale vrátili se k nauce Husově o přijímání 

 těla a krve Kristovy, čímž snadno bude jim se smířiti s církví 

 obecnou. 



Toť obsah spisu Fabrova. A nedá se upříti, že na kolik se 

 týče přijímání podobojí spůsobou zcela správně pojat jest dle učení 

 Husova a starých podobojích. Njaějším utrakvistům říkalo se Fa- 

 brovým spisem zjevně: Vy nejste staří podobojí, vy tedy nemáte 

 práva ochrany královské, vy jste v učení o eucharistii podobni těm 

 Pikhartům, které jste ze shromáždění strany utrakvistické vyloučili. 



Toto odhalení, ku kterému ostatně nebylo zvláštního ostrovtipu 

 potřebí, nelibě přijato bylo od podobojích hlavně pro osobu Fabrovu, 

 o němž bylo vědomo, že jest předním rádcem a důvěrníkem králov- 

 ským ve věcech náboženských. 



Když tudy 24. ledna 1538 sešel se sněm do Prahy a krátce 

 předtím i exempláře spisu Fabrova v Praze prodávány a nepochybně 

 i obcím pražským výtisk jeden podán, strhla se proti Faberovi bouře 

 neslýchaná. Administrátor podobojí a Pražané dostavili se do sněmu 

 se žalobou na biskupa, který udělal spis proti straně podobojí a vy- 

 psali z něho některá místa na škartách, která mezi sněmovníky dále 

 rozpisována a rozdávána byla. Když pak administrátor a Pražané 

 dopověděli stížnosti své , stal se veliký hluk v soudní světnici 

 a zbouření všech stavův na biskupa Fabra; jedni ulehčovali sobě 

 toliko přezdívkami, volajíce, že jest Čertovým kovářem a že stavům 

 rozličné pikle kuje, jiní chtěli, aby padouch ten byl ze země vyhnán 

 a ti nejhorlivější ptali se, kdeže jest ten lotr, aby ho shodili s pa- 

 láce dolů. — Biskup Faber však ukryl se, tak že za několik časův 

 nebylo ho viděti na zámku, sic jinak, možná dosti, že by byl neušel 

 nějakému protivenství. I také všickni služebníci jeho musili utéci. 

 — Zatím rozšířila se zpráva o tom i dole v Praze mezi lidem ; 

 ihned běháno po prodavačích a všechny exempláře Fabrovy knihy 



